Справа № 320/11586/22
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Аліменка В. О., Ганечко О. М., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення відповідача 2 №66 від 20.07.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати відповідача 1 призначити і виплатити позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживає у зоні посиленого радіологічного контролю з дати звернення за призначенням пенсії, а саме, з 12.07.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №66 від 20.07.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити з 12.07.2022, здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.07.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській області 21.09.2006.

Відповідно до посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , виданого 22.04.1998, позивачка має право на пільги у компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

12.07.2022 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На момент звернення позивачці виповнилося 55 років.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 20.07.2022 №66 у призначенні позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відмовлено.

Відмова мотивована тим, що період проживання заявниці у зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 2 року 7 місяців 19 днів станом на 01.01.1993.

До страхового стажу не зараховано такі періоди трудової діяльності: до періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю неможливо врахувати період 28.01.1988-11.05.1990, оскільки в цей час заявниця згідно поданих документів працювала на території російської федерації; згідно поданих документів заявниця станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 5 років 10 місяців 15 днів. Загальний період проживання заявниці у зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 27 років 3 місяці 23 дні.

У висновку зазначено, що право на призначення пенсії за віком за наявного страхового стажу набуде з 21.11.2031.

Листом ГУ ПФУ у Київській області від 11.08.2022 позивачці направлено спірне рішення.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого рішення, позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом 22 статті першої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV, у редакції, чинній на момент звернення позивачки із заявою про призначення їй пенсії за віком) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Абзацом 1 частини першої 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII, у редакції, чинній на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796-XII, у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про перехід на пенсію за віком).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За правилами пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Перелік необхідних документів для призначення пенсії передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Згідно з абзацом 7 пункту 2.1 вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 65 Закону №796-XII посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачка має право на пільги у компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, що підтверджується копіє посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , виданого 22.04.1998.

На час видачі позивачці означеного посвідчення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (постанова втратила чинність згідно з постановою КМУ від 11.07.2018 № 551, далі - Порядок №501).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку №501 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №501 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Частиною третьою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до пункту 10 Порядку №501 (в редакції станом на час видачі позивачу посвідчення) видача посвідчень провадиться: особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Довідки про період проживання, роботи на забруднених територіях є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.11.2006 у справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, а також Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а (2-а/404/29/17).

Як вірно зауважено судом першої інстанції, Закон №796-XII надає особам право на отримання пенсії зі зниженням віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років як особі, яка постійно проживала або постійно проживала чи постійно працювала або постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вона за станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

Як вже зазначалося судом, позивачка має посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , виданого 22.04.1998, позивачка має право на пільги у компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

В адміністративному позові ОСОБА_1 надано пояснення стосовно означеного періоду її трудової діяльності у РФ з 28.01.1988 по 11.05.1990, який відповідачем 2 не віднесено до періоду перебування її у зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до яких 09.05.1988 у позивачки народилася донька, а тому у липні 1988 року вона разом з дитиною та чоловіком переїхала до м. Біла Церква.

Довідкою про реєстрацію місця проживання від 18.01.2022 №15.2-03/147, виданою Білоцерківською міською радою Київської області, підтверджується зареєстроване місце проживання останньої з 08.08.1988 по 12.10.1989 за адресою АДРЕСА_1 , гурт.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 17.01.2022 №15.2-03/103, виданої Білоцерківською міською радою Київської області, підтверджується зареєстроване місце проживання позивачки з 18.10.1989 по 07.08.1991 за адресою АДРЕСА_2 ; з 07.08.1991 по 10.03.1998 за адресою . Біла Церква, АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 17.01.2022 №15.2-03/102, виданої Білоцерківською міською радою Київської області, підтверджується зареєстроване місце проживання позивачки з 24.01.2006 по теперішній час за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 13.05.1988 у позивачки народилася дитина ОСОБА_2 09.05.1988 у селищі Хоперський Новомиколаївського району Волгоградської області, республіка РСФСР.

Довідкою без номера та без дати, виданою командиром В/ч НОМЕР_3 ОСОБА_3 підтверджено, що, зокрема і його дружина ОСОБА_1 постійно проживає в м. Біла Церква з серпня 1988 року.

Довідкою Галузевого державного архіву МО України від 23.05.2022 позивачку повідомлено про відсутність можливості надати довідку про проживання її разом з чоловіком в м. Біла Церква тому що документів, необхідних для наведення довідки в архіві немає.

Відповідно до Витягу з послужного списку чолова позивачки - ОСОБА_3 , виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.07.2014, останній у період з 01.08.1984 по 23.08.1988 був курсантом Вольського вищого військового училища; з 23.08.1988 по 01.09.1993 - начальник речової служби в в/ч НОМЕР_4 ; з 01.09.1993 по 14.12.1998 - начальник речової служби у в/ч НОМЕР_3 ; з 14.12.1998 по 12.08.2005 - старший помічник начальника медичного депо в в/ч НОМЕР_5 .

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка отримати довідку з місця роботи у РФ позивачка наразі не має можливості у зв`язку з повномасштабним вторгненням в Україну.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачкою докази свідчать, що з серпня 1988 року позивачка була зареєстрована та фактично проживала у м. Біла Церква. У зв`язку з народженням у неї в травні 1988 року дитини фактично не перебувала на території РФ, незважаючи на запис у трудовій книжці.

Згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 №106, м. Біла Церква віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Наведене доводить факт того, що протягом періоду з 08.08.1988 по 12.10.1989, з 18.10.1989 по 10.03.1998 та з 24.01.2006 по теперішній час позивачка проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю у м. Біла Церква Київської області.

Крім того, оскільки належність позивачки до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, відповідачами не оспорювалась, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано в установленому Законом порядку, позивачка має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 в справі №287/39/17-а.

З огляду на наведене, встановлені судом першої інстанції обставини справи дають підстави для висновку, що позивачка станом на дату подання нею зави про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII мала необхідний страховий стаж понад 15 років (страховий стаж становив 20 років 3 місяців 23 дні) та станом на 1 січня 1993 року проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Станом на дату звернення до ГУ ПФУ у Київській області 12.07.2022 позивачці виповнилося 55 років.

Відтак, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що позивачка фактично досягнула віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV з врахуванням зменшення, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 01.01.1993 позивачка проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю понад 4 роки, оскільки матеріалами справи підтверджено реєстрацію місця проживання позивачки у м. Біла Церква та з урахуванням підтверджених обставин фактичного проживання позивачки з серпня 1988 року у м. Біла Церква та фактичного нездійснення нею трудової діяльності в період з 28.01.1988 по 11.05.1990 на території РФ у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, яка народилася у травні 1988 року.

Інших підстав для відмови позивачці у призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII спірне рішення не містить.

Щодо дати призначення вказаної пенсії, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, заява про призначення пенсії за віком зареєстрована ГУ ПФУ у Київській області 12.07.2022, відтак, днем призначення позивачці пенсії за віком є 12.07.2022.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. О. Аліменко

Суддя О. М. Ганечко

(Повний текст постанови складено 24.07.2024)