Справа № 759/8077/24
Суддя: Горбенко Н. О.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8077/24

пр. № 2-а/759/111/24

23 липня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 487 від 11 квітня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП.

Свої вимоги мотивував тим, що 05 квітня 2024 року молодшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було складено відносно нього протокол № 783 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 -1 КУпАП, а саме по факту неотримання повістки.

У вказаному протоколі зазначено, що 05.04.2024 о 14 годині 52 хвилини в АДРЕСА_1 , встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним, відмовився від отримання повістки на 27.10.2023. Військовозобов`язаний оповіщений 25.10.2023 о 9 годині 40 хвилин. Своїми діями ОСОБА_1 порушив обов`язок встановлений частиною 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час дії правового режиму особливого періоду. У поясненнях та зауваженнях до змісту протоколу позивач пояснив, що не погоджується з правопорушенням з підстав того, що після закінчення його статусу «тимчасово непридатний», згідно з п. 2.12 Наказу Міністерства оборони від 14.08.2008 № 402, йому повинні були надати направлення на повторне проходження ВЛК. Направлення він отримав ІНФОРМАЦІЯ_9 та.17.11.2023 пройшов ВЛК , за результатами якого отримав статус «тимчасово непридатний» втретє. Проте постановою № 487 від 11 квітня 2024 року, встановлено що 25.10.2023 року о 9 годині 40 хвилини в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , відмовився від отримання повістки за викликом його до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 27.10.2023 року, чим порушив обов`язок громадянина з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про обілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснивши правопорушення під час дії правового режиму особливого періоду. Після закінчення цього терміну позивач, згідно отриманої 05.04.2023 року повістки, 16.06.2023 пройшов повторне обстеження ВЛК за результатами якого знову був визнаний тимчасово непридатним до 14.08.2023 року. Після закінчення терміну тимчасової непридатності позивач не отримував жодних повісток, інших повідомлень чи або телефонних дзвінків для проходження повторного обстеження ВЛК від представників ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки хвороби позивача прогресують, ним було продовжено лікування згідно рекомендації лікарів. 25.10.2023 позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 працівниками поліції, де працівник ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив, що позивача визнано придатним до військової служби аргументуючи це рішенням ВЛК, яке позивач проходив 01.03.2023 року і яке було скасовано висновком ВЛК від 05.04.2024. На прохання позивача надати направлення для повторного проходження обстеження ВЛК після закінчення терміну тимчасової непридатності було отримано відмовлено. В цей самий день, позивач поїхав до ВЛК Київського міського ЦК, де представник ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_9 відмовив в проходженні обстеження, аргументуючи відмову відсутністю направлення від ІНФОРМАЦІЯ_4 . 26.10.2023 позивач подав письмову заяву для призначення ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_3 (вхідний номер НОМЕР_1 від 26.10.2023 року). Після 26.10.2023 року позивач не отримував від відповідача жодних повісток, інших повідомлень чи або телефонних дзвінків для проходження повторного обстеження ВЛК від представників ІНФОРМАЦІЯ_4 . 17.11.2023 року позивач пройшов повторне медичне обстеження у ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , де був визнаний «тимчасово непридатним» до 17.01.2024 року. 05.04.2024 року позивач був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де у відношенні до нього, було складено протокол про адміністративне правопорушення. Цей протокол про адміністративне правопорушення № 783 від 05 квітня 2024 року, на думку позивача, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки його було складено уповноваженою посадовою особою пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила таке правопорушення.

Прийняття Постанови № 487 від 11 квітня 2024 року після сплину строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, а саме - пізніше як через два місяці з дня його виявлення, отже її прийняття - є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. З урахуванням викладеного позивач вважає складену відносно нього постанову протиправною та незаконною, просить її скасувати, провадження у справі закрити.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано до суду відзив, в якому сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на правомірність так законність спірної постанови, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також наявність достатніх доказів, що підтверджуються факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаний, та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 ., що підтверджується військово-обліковим документом НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 пройшов лікарську комісію як кандидат для проходження військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК № 28/8450 від 01.03.2023 року та визнаний придатним до військової служби.

01.03.2023 року позивач пройшов співбесіду як кандидат для проходження військової служби, що підтверджується листком про проходження співбесіди та карткою професійно психологічного відбору кандидата.

Згідно довідки ВЛК від 16.06.2023 року ОСОБА_1 визнано тимчасово непридатним до віськової служби до 14.08.2023 року .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.10.2023 року о 09:40 год, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди він був доставлений працівниками поліції, було повідомлено про те, що він призивається на військову службу за мобілізацією і викликається на 27.10.2023 року. Проте відмовився від отримання повістки про виклик його на 27.10.2023 року.

Вказана обставина визнається позивачем, що підтверджується викладеними у позові обставинами.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач був неодноразово викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_4 для призову на військову службу, але за викликом в зазначений день не з`явився, причини неприбуття не повідомив.

05 квітня 2024 року молодшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було складено відносно ОСОБА_1 протокол № 783 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 -1 КУпАП, а саме по факту неотримання повістки.

У вказаному протоколі зазначено, що 05.04.2024 року о 14 годині 52 хвилини в АДРЕСА_1 , встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним, відмовився від отримання повістки на 27.10.2023 року. Військовозобов`язаний оповіщений 25.10.2023 року о 9 годині 40 хвилин. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив обов`язок встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час дії правового режиму особливого періоду.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ІНФОРМАЦІЯ_6 № 487 від 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, встановлено що 25.10.2023 року о 9 годині 40 хвилини в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , відмовився від отримання повістки з викликом його до ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 27.10.2023 р., чим порушив обов`язок громадянина - з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, встановлений ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про обілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснивши правопорушення під час дії правового режиму особливого періоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП України) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчиненого в особливий період.

На виконання ст. 235 КУпАП України Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів

Частиною 3 ст. 22 Закон № 3543-XII передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори у строк, установлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, які підтверджені відповідними документами (довідками), визнаються: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Отже, позивач є військовозобов`язаним, станом на 25.10.2023 року не мав такого статусу як «обмежено придатний», оскільки йому була встановлена тимчасово непридатність до 14.08.2023, був обізнаний про те, що його викликають до ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди він вже був доставлений працівниками поліції, але свідомо не з`явився, причини неприбуття не повідомив, документи які дають підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не надав.

Твердження позивача щодо начебто він не знав і йому не вручались повістки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, 26.10.2023 року позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_7 письмову заяву для призначення ВЛК (а.с.15).

У подальшому, позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби (висновок ВЛК № 22/15393 від 15.04.2024 року), що не звільняло його від обов`язку прибувати за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2798 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач не з`явившись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУПАП України.

Причини неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 27.10.2023року по 05.04.2024 року не підтверджені жодними доказами.

З приводу доводів позивача, щодо спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

Кодекс про адміністративне правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Однак триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Отже, триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом, припиненням дії відповідної норми закону або притягнення винної особи до відповідальності.

Позивач зазначає, що днем виявлення правопорушення буде наступний за останнім днем, коли особа повинна була прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У цій справі встановлено, що позивач особисто 05.04.2024 року отримав повідомлення про розгляд адміністративної справи за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП 11.04.2024 року о 09:00 годині, проте у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, внаслідок чого було винесено постанову № 487 від 11.04.2024 року.

Таким чином, притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 2 ст. 210 -1 КУпАП відбулось в межах встановленого чинним законодавством строку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність поважних причин неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 та наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, при цьому при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, особа, яка винесла оскаржувану постанову діяла правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшла обгрунтованого висновку про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Та обставина, що позивач подав 26.10.2023 року заяву про проходження повторної ВЛК не звільняла його від обов`язку з`явитися за викликом до відповідача, про що його було повідомлено. Позивач, від виконання конституційного обов`язку (ст. 17, 65 Конституції) відмовився, документального підтвердження поважних причин не надав.

З огляду на викладене, всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90, 99, 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Горбенко