Справа № 580/4123/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4123/24 Суддя першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

при секретарі - Левкович А.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на прийняте у порядку письмового провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленеро» (далі - Позивач, ПАТ «Черкасиобленерго») звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, ВПВР Департаменту ДВС) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. про арешт коштів боржника від 02.04.2024 у виконавчому провадженні №74225920 в рамках зведеного виконавчого провадження №73774348 щодо накладення арешту на грошові кошти Черкаської міської філії Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки сума, на яку накладено арешт, не відповідає фактичній сумі заборгованості, а матеріали справи не містять доказів перевірки державним виконавцем стану виконання боржником судових рішень.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом безпідставно вказано на відсутність доказів вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на перевірку суми заборгованості станом на 02.04.2024, оскільки це спростовується матеріалами справи. Підкреслює, що судом не враховано включення до суми коштів, на яку накладено арешт, не лише суми основного боргу, а й виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів тощо. Водночас наголошує, що законодавець встановлює право державного виконавця здійснювати перевірку виконання боржником рішень одночасно покладаючи на боржника обов`язок з письмового повідомлення державного виконавця про повне чи часткове виконання рішення.

Після усунення визначених в ухвалі від 12.06.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 01.07.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Черкасиобленерго» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом правильно підкреслено, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови сума боргу була значно менша від тією, на яку накладено арешт, що всупереч вимог чинного законодавства не було перевірено державним виконавцем. Стверджує, що дії щодо з`ясування розміру заборгованості здійснювалися державним виконавцем після прийняття спірної постанови. Наголошує, що законодавством не покладено на боржника обов`язок з повідомлення виконавця про часткове чи повне виконання рішення. Окремо звертає увагу на невідповідності змісту оскаржуваної постанови вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.07.2024, яке було відкладено до 23.07.2024 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу Господарського суду Черкаської області від 08.01.2024 №17-14-01/1494 (925/909/23) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» 454 658 418,55 грн боргу; 68 790 053,02 грн інфляційних втрат; 24 134 930,83 грн три проценти річних та 939 400,00 грн судового збору, Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 21.02.2024 прийнято постанову про відкриття виконавче провадження №74225920 (т. 1 а.с. 148-149).

Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.02.2024 виконавче провадження №74225920 приєднано до зведеного виконавчого провадження №73774348 (т. 1 а.с. 123).

Крім того, 02.04.2024 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову у виконавчому провадженні № 74225920 в рамках зведеного виконавчого провадження № 73774348 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у: Філія - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк», код фінансової установи 354507; АТ «Ощадбанк», код фінансової установи 300465; АТ «Укрексімбанк», код фінансової установи 322313; АБ «УКРГАЗБАНК», код фінансової установи 320478; АТ «БАНК АЛЬЯНС», код фінансової установи 300119, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - Черкаська міська філія Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» () у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження - 2 101 515 991,42 грн (т. 1 а.с. 191).

Судом першої інстанції також встановлено, що ПАТ «Черкасиобленерго» у добровільному порядку врегулювало з ПрАТ «НЕК «Укренерго» частину заявленої до стягнення у справі №17-14-01/1494 (925/909/23) основної суми заборгованості за електричну енергію для врегулювання небалансів згідно договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 09.05.2019 №0530-01041 на підставі акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.03.2024 (т. 1 а.с. 72-73).

Крім того, матеріали справи свідчать, що на час прийняття спірної постанови ПАТ «Черкасиобленерго» було сплачено в рахунок погашення заборгованості 742 028 507,21 грн (т. 1 а.с. 15-71).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 5, 13, 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), суд першої інстанції з урахуванням позиції Верховного Суду у справі №4/69/07 прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на документальне підтвердження зменшення розміру заборгованості ПАТ «Черкасиобленерго» у порівнянні із сумою коштів, на яку накладено арешт, та незабезпечення перевірки державним виконавцем цих обставин на час прийняття спірної постанови.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема судових наказів.

За правилами ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Абзацами 1, 2 пункту 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Приписами ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, за загальним правилом державний виконавець вправі приймати постанову про арешт коштів боржника як під час відкриття виконавчого провадження, так і після їх виявлення - майна та/або рахунків не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

Матеріали справи свідчать, що спірна постанова прийнята 02.04.2024, тобто на наступний робочий день після отримання державним виконавцем 01.04.2024 від ДФС України відповіді на запит від 01.04.2024 №198241959 у межах виконавчого провадження №74225920 про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через своїх відокремлені підрозділи, зокрема, щодо Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго» (т. 1 а.с. 175-177).

При цьому, аналіз наведених вище норм свідчить, що арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Водночас, праву виконавця здійснювати перевірку виконання боржниками рішень кореспондує передбачений ч. 4 ст. 19 Закону обов`язок сторін виконавчого провадження (до яких належить боржник і стягувач) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Отже, наділяючи виконавця правом проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, законодавець поклав на сторін виконавчого провадження, зокрема, боржника, обов`язок з письмового повідомлення про повне чи часткове виконання рішення не пізніше наступного дня після настання відповідних обставин.

На користь такого висновку свідчать й норми ч. 8 ст. 19 Закону, за якими особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Аналогічна за змістом правова позиція щодо подібних правовідносин щодо обов`язку сторін виконавчого провадження повідомляти про обставини, які впливають на виконавче провадження, висловлена Верховним Судом у постанові від 24.04.2024 у справі № 910/10733/22.

У свою чергу, як правильно підкреслено Апелянтом, однак не враховано судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів, що ПАТ «Черкасиобленерго» повідомляло ВПВР Департаменту ДВС про часткову сплату заборгованості у межах виконавчого провадження №74225920 (зведене виконавче провадження №73774348). Відтак, на переконання судової колегії, у межах цього спору відсутні підстави стверджувати, що оскаржувана постанова прийнята протиправно з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджується перебування у розпорядження виконавця відомостей, які б свідчили про зменшення заборгованості за виконавчим документом у зв`язку із самостійною її сплатою боржником.

У площині наведеного судова колегія вважає помилковим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин позиції Верховного Суду у справі №4/69/07 (постанова від 01.04.2024), оскільки її висновки не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки, по-перше, на відміну від справи №580/4123/24, у справі №4/69/07 судами встановлено, що загальна сума заборгованості станом на час прийняття оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника підтверджувалась відповідною довідкою, водночас виконавцем накладено арешт на загальну суму заборгованості, по-друге, у справі №4/69/07 Верховний Суд не робив висновок щодо застосування положень п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону у поєднанні з приписами ч. 4 ст. 19 цього ж Закону, зміст яких було зазначено вище.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції зауважує, що станом на час винесення оскаржуваної постанови у зведеному виконавчому провадженні №73774348 перебували на виконанні 17 виконавчих проваджень. Водночас, в апеляційній скарзі Відповідачем наголошено, що станом на час її подання вказане виконавче провадження є незавершеним та станом на 26.04.2024 ЗВП містить 26 виконавчих проваджень по яких, як встановлено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 580/3891/24 (між тими ж самими сторонами), залишок заборгованості, що підлягає до стягнення з боржника, становить - 2 845 510 053,11 грн.

Отже, державному виконавцю необхідно продовжувати вчиняти дії з примусового виконання виконавчих документів у межах зведеного виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що законодавством не передбачений обов`язок виконавця під час прийняття рішення про арешт коштів боржника вираховувати чітку суму наявного у боржника боргу, а лише передбачено право виконавця проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню.

У зв`язку з цим подальше направлення державним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження запитів з метою з`ясування розміру заборгованості ПАТ «Черкасиобленерго» (т. 1 а.с. 234-237) не свідчить про протиправність оскаржуваної у цій справі постанови.

Щодо аргументів Позивача про порушення державним виконавцем вимог Інструкції №512/5, а саме зазначення в оскаржуваній постанові лише одного стягувача та не наведення у ній відомостей про всі виконавчі провадження, які перебувають в зведеному виконавчому провадженні №73774348, а також дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Із змісту п. 7 розд. І Інструкції №512/5 вбачається, що обов`язковим реквізитом постанови є, зокрема, назва виконавчого документа, коли та ким він виданий, номер виконавчого провадження, повне найменування боржника - юридичної особи та у зведеному виконавчому провадженні - дата об`єднання виконавчих проваджень у зведене.

Матеріали справи свідчать, що оскаржувана постанова містить номер виконавчого провадження №74225920, із зазначенням, що постанова винесена в межах зведеного виконавчого провадження №73774348, а також найменування боржника.

Водночас, положення Інструкції №512/5 не передбачають такого обов`язкового реквізиту постанови як найменування стягувача, а тому посилання ПАТ «Черкасиобленерго», на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено всіх стягувачів, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами Позивача про те, що спірна постанова не містить обов`язкового реквізиту, передбаченого п. 7 розд. І Інструкції №512/5, як дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене. Проте, на переконання суду апеляційної інстанції, недотримання Відповідачем вимоги щодо зазначення у спірній постанові дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене не є суттєвим порушенням, яке б нівелювало суть самого спірного рішення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для прийняття постанови про накладення арешту на кошти боржника, оскільки доказів повідомлення сторонами виконавчого провадження зменшення суми заборгованості матеріали справи не містять, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Черкаського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 287, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено та підписано 23 липня 2024 року.