Справа № 340/2510/24
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/2510/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_2 :

1) від 03.07.2022 № 187 та від 04.12.2022 № 338 в частині самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини;

2) від 07.09.2022 № 250;

3) від 17.12.2022 № 351 в частині повернення до військової частини ОСОБА_1 для подальшого проходження служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з червня по грудень 2022 року та додаткову винагороду з червня по грудень 2022 року в розмірі 30000,00 грн, відповідно до постанови КМУ №168.

Позов мотивований тим, що позивача безпідставно визнано дезертиром та таким, що відмовився від виконання бойових завдань. Він стверджує, що постійно весь час перебував на службі, виконував свої обов`язки. Не був у військовій частині лише в період з 20 по 30 червня 2022 року однак не самовільно, а на підставі відпускного квитка, виданого командиром, а тому вважає, що накази є протиправними та наявними підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення з червня по грудень 2022 року та додаткової винагороди з червня по грудень 2022 року в розмірі 30000,00 грн, відповідно до постанови КМУ №168.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.27-28).

16.07.2024 року відповідачем подано відзив на позов та вказано, що позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , а тому підстави для скасування наказів відсутні, права на виплати ОСОБА_1 не має.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив фактичні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 115 від 25.04.2022 старшого солдата ОСОБА_1 з 25 квітня 2022 був призначено на посаду оператора 3-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 та зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення (а.с.54).

В період з 25.04.2022 року в зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил рф та територію України, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_1 , до 23.06.2022 та з 07.09.2022 року до 03.12.2022 року ніс службу та виконував завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації на території України, що сторонами не заперечувалось.

Відповідач у відзиві вказав, що 23.06.2022 року солдат ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями відмовився виконувати бойові накази командира та самовільно залишив пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 .

По даному факту командиру військової частини НОМЕР_4 , в підпорядкуванні якої перебуває військова частини НОМЕР_2 , а також до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованому у м. Краматорську, засобами зв`язку «СЕДО», було направлено письмову доповідь за №706 від 03.07.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №184 від 03.07.2022 року солдат ОСОБА_1 , оператор 3-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , вважався таким що самовільно залишив військову частину з 23 червня 2022 року з припиненням виплати грошового забезпечення (а.с.55).

07.07.2022 року по факту самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , в тому числі солдатом ОСОБА_1 , що мало місце 23.06.2022 року в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , Першим слідчим відділом Територіального управління ДБР розташованого у місці Краматорську було відкрито кримінальне провадженіїя №0000631 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.4 КК України (а.с.81).

В подальшому солдат ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_2 для проходження служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №250 від 07.09.2022 року солдат ОСОБА_1 , оператор 3-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , вважався таким що прибув до військової частини після самовільного її залишення та з 07.09.2022 року йому відновлено виплати грошового забезпечення (а.с.56).

04.12.2022 року солдат ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 повторно відмовились виконувати бойові накази командира та самовільно залишили пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 . По даному факту командиру військової частини НОМЕР_4 в підпорядкуванні якої перебуває військова частини НОМЕР_2 , а також до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованому у м. Краматорську, засобами зв`язку «СЕДО», було направлено письмову доповідь за №1319 від 04.12.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №338 від 04.12.2022 року солдат ОСОБА_1 , оператор 3-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , вважався таким що самовільно залишив військову частину, з 05.12.2022 він знятий з усіх видів забезпечення (а.с.57).

17.12.2022 солдат ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_2 для проходження служби, про що командиру військової частини НОМЕР_4 та відповідним правоохоронним органам було направлено письмову доповідь №1377 від 17.12.2022 року (а.с.68-70).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №351 від 17.12.2022 року солдат ОСОБА_1 , оператор 3-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , вважався таким що прибув до військової частини після самовільного її залишення та з 18 грудня 2022 року йому відновлено виплати грошового забезпечення (а.с.58).

По факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 в період з 04.12.2022 по 17.12.2022 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованому у місті Краматорську, в порядку ст. 214 КПК України 30.06.2023 року за вих.№3725 було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення з відповідним пактом документів (а.с.71-79).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 363 від 29.12.2022 солдата ОСОБА_1 , оператора 3-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 29 грудня 2022 року №329-РС зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 , визнано таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби (а.с.59).

За період відсутності позивача у військовій частині НОМЕР_2 грошове забезпечення йому не нараховувалось та не виплачувалось (а.с.80).

Досліджувані правовідносини регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608) та іншими нормативними актами.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-XII.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, у тому числі, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу проходження військової служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2 Закону №2232-XII).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Щодо позовних вимог, з приводу самовільного залишення ОСОБА_1 бойових позицій та військової частини в умовах воєнного стану

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

У відповідності до вимог ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст.5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містяться у ст.3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26-27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтями 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України також визначено, що солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний, у тому числі, підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

ОСОБА_1 до матеріалів справи в обґрунтування відсутності факту самовільного залишення військової частини надав фотокопію відпускного квитка №118 дата - 25 або 28 червня 2022 року (непридатна до точного розпізнавання).

Так, відповідно до змісту відпускного квитка термін відпустки - 5 діб. До військової частини військовослужбовець повинен повернутися 30.06.2022 року (а.с.36). Період відсутності у самому квитку вказано з 20 (число "20" виправлене з іншого числа, встановити з якого не є можливим) червня 2022 року по 30 червня 2022 року.

Відповідач повідомив суд, що такий відпускний квиток ОСОБА_1 не видавався. Відповідач вказав, що дата видачі квитка після 20.06.2022 року, тобто 25 чи 28 червня не може бути, оскільки право на відпустку надається перед її початком, а не пізніше.

Також відповідач вказав що з 23.06.2022 року позивач самовільно залишив військову частину, а тому такий відпускний квиток ні 25 червня ні 28 червня виданий бути не міг.

За таких обставин, суд критично оцінює фотокопію відпускного квитка, та через описані розбіжності та твердження відповідача про те, що він ОСОБА_1 взагалі не видавався, не приймає його в якості доказу.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Позивач у своєму позові посилався на те, що йому з червня по грудень 2022 року не виплачувалось грошове забезпечення та додаткова винагорода, що стало підставою для звернення з позовом.

Суд звернув увагу на те, що це тривалий період, і якщо в цьому періоді позивач ніс службу та взагалі не отримував будь-яких виплат, він беззаперечно звертався би з цього приводу до безпосереднього керівництва.

Тому ухвалою про відкриття провадження судом витребувано у позивача в письмовій формі пояснення з наданням відповідних доказів в частині того, чи порушував позивач перед керівництвом питання в період невиплати грошового забезпечення, яке він не отримував будучи на службі з його слів з червня по грудень 2022 року та додаткову винагороду з червня по грудень 2022 року в розмірі 30000,00 грн, відповідно до постанови КМУ №168.

Після отримання цієї ухвали позивач і надав фотокопію відпускног оквитка, оцінка якому надана вище.

Також представник ОСОБА_1 вказала, що позивач неодноразово звертався до відповідача з усними та письмовими рапортами, однак документальні докази є лише відносно одного звернення - від 10.01.2023 року за вих№251.

Суд оцінює критично таку ситуацію, оскільки, зважаючи на строки звернення до суду, не отримуючи грошове забезпечення, зі слів позивача, безпідставно, його поведінка з приводу відсутності будь-яких дій щодо з`ясування питання з приводу виплат є дивною з огляду на описані ним обставини.

Враховуючи те, що командиру військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 доповів про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 23.06.2022 року, а лейтенант ОСОБА_3 доповів про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 04.12.2022 року, в зв`язку з чим був знятий з усіх видів забезпечення з цих дат, суд вважає, що у командира військової частини НОМЕР_2 були підстави для прийняття наказів від 03.07.2022 № 184 (по особовому складу) та №338 від 04.12.2022 року.

Також позивач оскаржує накази якими в зв`язку з поверненням його поставлено на всі види забезпечення з 08.09.2022 року та з 17.12.2022 року.

Позивач, повертався після відсутності до військової частини та був знову поставлений на всі види забезпечення, отримував виплати.

Так, відповідно до довідки, позивачу розпочато нарахування грошового забезпечення у вересні 2022 року та продовжено до моменту залишення військової частини 04.12.2022 року, а також розпочато знову після повернення до місця несення служби 17.12.2022 року. Додаткова винагорода в період несення служби та виконання обов`язків нараховувалась в розмірі 30000,00 грн, (а.с.80).

З огляду на встановлений факт самовільного залишення військової частини, позивач не довів протиправності наказів в частині зарахування його на всі види забезпечення з 08.09.2022 року та з 17.12.2022 року після того, як він повернувся.

За правилами пункту 34.4. Інструкції № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на правомірність оскаржуваних наказів, а також отримання додаткової виангороди в період фактичного виконання своїх обов`язків, позовна вимога про нарахування та виплату грошового забезпечення з червня по грудень 2022 року та додаткової винагороди з червня по грудень 2022 року в розмірі 30000,00 грн, відповідно до постанови КМУ №168 є безпідставною.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА