Справа № 300/3448/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" липня 2024 р. справа № 300/3448/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.01.2024 №011070.
Позовні вимоги мотивовані тим, що спірною постановою позивача притягнуто до відповідальності, яка передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: індивідуальної контрольної книжки водія. На думку позивача, постанова від 30.01.2024 №011070 є безпідставною, необґрунтованою та незаконною, оскільки жодна комерційна мета під час здійснення перевезення не переслідувалась. При цьому, автомобіль використовується виключно для власних потреб. Звернуто увагу суду, що в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник. Водночас, ОСОБА_1 не є перевізником в розумінні Інструкції №385, оскільки, законодавець обмежив коло застосування цієї Інструкції, визначивши спеціального суб`єкта цих правовідносин в особі перевізника (суб`єкта господарювання, який провадить діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом), до кола яких позивач не відноситься. Також зазначено, що при складанні акту проведення перевірки від 07.12.2023 №010434, інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області не враховано, що згідно з п. 1.4. Положення затвердженого наказом Міністерства на транспорту і зв`язку України №340 від 07.06.2010, це положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій. Натомість, на момент перевірки посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті транспортного засобу Mercedes-Benz, модель Sprinter 313 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , діяла надзвичайна ситуація воєнного характеру згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, а тому посилання на невиконання вимог Положення №340, яке не має застосовуватись під час надзвичайних ситуацій, є незаконним.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
13.05.2024 від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову справі (а.с. 17-19).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 від 13.05.2024 задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №74775272, яке відкрито постановою державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано- Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.04.2024 на підставі виконавчого документу постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті №011070 від 30.01.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі (а.с. 25-28).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.05.2024. Представник відповідача зазначила, що при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевірено транспортний засіб марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом. Водій транспортного засобу не надав для перевірки індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв, та полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, наявність яких перевіряється разом з іншими обов`язковими документами після зупинки транспортного засобу. Відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт», на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті від 07.12.2023 №АР010434, а спірна постанова №011070 від 30.01.2024 прийнята на основі цього, в якому посадовою особою Укртрансбезпеки зазначене і конкретизоване порушення. Відповідачем зазначено, що постанову щодо позивача винесено через відсутність на момент проведення перевірки 07.12.2023 документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме індивідуальної контрольної книжки водія або копія графіка змінності водіїв, полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті. Наголошено, що відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки не звільняє її від відповідальності, оскільки під час перевірки встановлено, що нею здійснювались вантажні перевезення, без обов`язкових документів. Так, оскільки ОСОБА_1 використовує працю водія, то повинна контролювати роботу водіїв, забезпечувати умови праці та відпочинку і дотримуватись вимог Положення про робочий час і відпочинок №340.
Щодо тверджень позивача, що акт проведення перевірки не містить у собі посилання на норму, яка зобов`язує перевізника забезпечувати водія індивідуальною контрольною книжкою, то такі, на думку представника відповідача, не відповідають фактичним матеріалам справи, оскільки в акті проведення перевірки №010434 від 07.12.2023 зазначено, порушення вимог статей 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 6.3 Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010.
Окрім цього, зауважено, що «воєнний стан» і «надзвичайна ситуація» не тотожні поняття. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану» та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України. При цьому, в пункті 1.4 Положення №340 не вказано, що дія цього Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються під час запровадження воєнного стану. У зв`язку з чим доводи позивача, що вона не зобов`язана виконувати вимоги Положення №340, є безпідставними. Із урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 32-52).
20.05.2024 судом отримано відповідь на відзив, у якій позивач заперечила проти аргументів відповідача та просила їх відхилити через їх безпідставність і необґрунтованість (а.с. 76-77).
27.05.2024 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких наголошено, що позивач не підтвердила жодними доказами факт купівлі вантажу за власний кошт, а також те, що перевезення вантажу здійснювалося в її особистих інтересах. Представник відповідача зазначає, що доводи, зазначені у відповіді на відзив позивачем є необґрунтованими, та такими що зводяться до того, щоб уникнути відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. У зв`язку із цим, просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю (а.с. 79-82).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а відповідач заперечення щодо їх задоволення, встановив наступне.
На підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок (а.с. 53) та направлення на рейдову перевірку (а.с. 54) старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області 07.12.2023 в Івано-Франківській області, на а/д Н-09 «Мукачево-Львів», м. Яремча проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема транспортного засобу марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 .
За наслідком проведеної перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт від 07.12.2023 №АР010434, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме під час перевезення вантажу згідно накладної №16 від 07.12.2023 перевізник не забезпечив водія належними документами, а саме індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв, та полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абзац 3 частина 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону (а.с. 55). При цьому, в графі «Пояснення водія про причини порушень» водій ОСОБА_2 власноручно зазначив «Ознайомлений», а також поставив власний підпис.
Також в акті зафіксовано, що водій повідомив перевіряючих про те, що перевізником являється ОСОБА_3 (а.с. 65).
Проте, під час розгляду справи громадянин ОСОБА_3 повідомив, що немає відношення до транспортного засобу, що перевірявся Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 , та водій не працює в нього. Такі пояснення зафіксовані останнім на зворотному аркуші акту перевірки із проставленим власноруч підписом (а.с. 56).
В подальшому, відповідачем направлено ОСОБА_1 повідомлення від 04.01.2024 за №1062/27/24-24, в якому останній пропонувалось 30.01.2024 з 10 до 12 години прибути до Відділу Укртрансбезпеки (м. Івано-Франківськ, вул. Тополина, 3) для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с. 58). Таке повідомлення вручене позивачу 09.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, наявним у матеріалах справи (а.с. 59).
Позивач направила на адресу відповідача письмові пояснення від 30.01.2024, у яких виклала свої доводи щодо порушення, вказаного в акті №010434 від 07.12.2023. Зокрема, зазнеачила, що перевезеня, яке здійснювалось 07.12.2023 автомобілем, який належить їй на праві власності (Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 ), здійснювалось виключно в її особистих інтересах для перевезення її власного майна за власний рахунок та без використання праці найманого водія (а.с. 60).
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Відділом державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті 30.01.2024 за виявлене порушення, на підставі акту перевірки від 07.12.2023 №АР010434, абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» прийнято постанову №011070, згідно якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн (а.с. 61-62).
Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №011070 від 30.01.2024 направлена позивачу супровідним листом від 30.01.2024 за №8309/27/24-24 (а.с. 63) та отримана позивачем 03.02.2024 (а.с. 64).

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача, вважаючи її такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства та без наявності на те обґрунтованих підстав, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (надалі Закон України №2344).

Відповідно до положень ст. 6 вказаного Закону, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону №2344-ІII, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування та ін.

Згідно з пунктом 1, абзацом 1 пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 за №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567 (надалі Порядок №1567, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 1 Закону України №2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (надалі Порядок №1567).

Відповідно п. 2 Порядку №1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 14 Порядку №1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно із п. 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі також - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Отже, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених ст. ст. 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання вимог ст.ст. 53, 56, 57 і 59 Закону, додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно п. 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. права про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом встановлено, що відповідачем 30.01.2024 розглянута справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №011070 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17 000,00 грн. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із її неявкою та отриманням від неї письмових пояснень, правомірно розглянув справу без її участі.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

За змістом ст. 34 Закону України №2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Так, підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є зафіксований факт здійснення вантажних перевезень за відсутності індивідуальної контрольної книжки водія.

Відповідно до ст. 48 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» слід дійти висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Окрім цього, варто зазначити, що у відповідності до вимог законодавства відповідальність у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу несуть автомобільні перевізники.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363, перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З урахуванням змісту вказаних норм слідує висновок, що відповідальність у цьому випадку несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Перевезення на комерційній основі означають надання послуг, а перевезення за власний кошт перевезення для власних потреб.

Суд встановив, що в даному випадку ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 65-66), а тому вона є автомобільним перевізником та суб`єктом відповідальності, передбаченої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водночас, відсутність у позивача статусу фізичної особи підприємця не може бути підставою не застосування до неї штрафу на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи порушника статусу підприємця.

Суд погоджується із відповідачем, що згідно наданої водієм під час перевірки 07.12.2023 накладної №16 не вбачається, що товар перевозився саме в «особистих цілях» ОСОБА_1 . Також у суду відсутні відомості, що автомобіль марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 передавався позивачем в оренду іншим особам.

Таким чином, в даному випадку ОСОБА_1 , яка є власником спірного транспортного засобу, слід вважати автомобільним перевізником і, як наслідок, вона несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, у зв`язку із відсутністю на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, індивідуальної контрольної книжки.

З цього приводу суд звертає увагу, що у відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році), компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Відповідно до вказаної Конвенції та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів їв редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Положення №340).

Відповідно до пунктів 1.2-1.3 Положення №340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 Положення №340 визначено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

За умовами пункту 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Підпунктом 1 пункту 5 Положення №340 визначено забезпечити Державній службі України з безпеки на транспорті здійснення перевірок дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим цим наказом

Згідно пункту 7.1. Положення №340, органи, які уповноважені здійснювані контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.

Аналогічний підхід щодо застосування наведених норм Положення №340 викладено у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №440/17062/21, від 14.12.2023 у справі №340/5660/22.

Водночас, за відсутності документів, зокрема, індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт вантажні перевезення транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи суд встановив, що при здійсненні перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті в акті від 07.12.2023 №АР010434 зафіксовано порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевізник не забезпечив водія належними документами, зокрема, індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв (а.с. 55), у зв`язку із чим, суд дійшов переконання, що відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.01.2024 №011070 (а.с. 61-62).

Щодо доводів позивача стосовно дії з 24.02.2022 на всій території України воєнного стану, що є надзвичайною ситуацією, наслідком якої є, зокрема, не поширення норм Положення №340 на перевезення вантажів, та відсутності необхідності дотримання Положення №340, то суд такі відхиляє з огляду на таке.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Надзвичайна ситуація обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності (ст. 2 Кодексу цивільного захисту України).

Таким чином, «воєнний стан» і «надзвичайна ситуація», це не тотожні поняття. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану», та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Отже, посилання позивача на Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, є безпідставними, оскільки цим Указом запроваджено воєнний стан, який має особливий правовий режим, який не охоплюється режимами, що передбачені частиною першою статті 11 Кодексу цивільного захисту України (надзвичайної ситуації чи надзвичайного стану).

Окрім цього, згідно з пунктом 1.4 Положення №340, це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема, під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій.

В пункті 1.4 Положення №340 не вказано, що дія цього Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються під час запровадження воєнного стану, а тому доводи позивача про те, що вона не зобов`язана виконувати вимоги Положення №340, є безпідставними.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а відповідач довів правомірність своїх дій, і як наслідок, відсутні підстави для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.01.2024 №011070, оскільки вона винесена відповідно до норм чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області (, вул. Тополина, 3, с. Угорники, Івано-Франківська обл., 76492) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Позивачу та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.