Справа № 420/31837/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31837/23

Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Дата і місце ухвалення 25.04.2024р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18386/15-32-24-04 про донарахування єдиного податку з фізичних осіб в сумі 3723,75 грн. (в т.ч. податок 2979 грн., штрафні санкції 744,75 грн.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18382/15-32-24-04, яким донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 441951,71 грн. (в тому числі податок 389205,07 грн., штрафні санкції 52746,64 грн.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18383/15-32-24-04, яким донараховано військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 36829,30 грн. (в т.ч. збір 32433,75 грн., штрафні санкції 4395,55 грн.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18384/15-32-24-04, яким нараховано штраф за не подачу податкових декларацій з податку на додану вартість в сумі 1700 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18385/15-32-24-04, яким донараховано податок на додану вартість (КБК 14010100) в сумі 90221,38 грн. (в т.ч. ПДВ 72177,11 грн., штрафні санкції 18044,28 грн.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18381/15-32-24-04, яким нараховані штрафні санкції 1020 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18386/15-32-24-04 про нарахування єдиного податку з фізичних осіб в сумі 3723,75 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Головне управління ДПС в Одеській області подали апеляційні скарги.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 року було повернуто апелянту через не усунення недоліків апеляційної скарги у строк визначений ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 року.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та призначено її до розгляду.

У поданій апеляційній скарзі позивач вказувала на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин у справі.

З огляду на зазначене апелянт просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів зазначає наступне:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем 08.09.2027 р. запис № 000022404, основний вид діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.05.2021 р. внесено запис № 001022404 про припинення підприємницької діяльності.

07.04.2023 р. заступником начальника Головного управління ДПС в Одеській області прийнято наказ № 2328-п "Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ", згідно якого на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79, п.82.2 ст.82 ПК України, у зв`язку з надходженням від Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 19.05.2021 р. наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , з 19 червня 2023 року тривалістю 5 робочих днів.

Відповідно до зазначеного вище наказу, перевірка проводилась за період з 08.09.2017 р. по 19.05.2021 р. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

В період з 19.06.2023 р. по 23.06.2023 р. посадовою особою Головного управління ДПС в Одеській області було проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 08.09.2017 р. по 19.05.2021 р., за результатами якої складено акт від 30.06.2023 р. № 17814/15-32-24-04.

У висновку акту перевірки зазначено, що встановлено порушення:

1. п.177.1, п.177.2, п. 177.4 ст.177 ПК України донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 389205,07 грн., в тому числі за 2018 рік - 85530,12 грн., за 2019 рік -125456,45грн., за 2020 рік - 122069,76 грн., за 2021 рік - 56148,74 грн.;

2. пп.162.1 ст.162, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.44.1 ст.44, п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.177, п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України донараховано військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 32433,75 грн., в тому числі за 2018 рік - 7127,50 грн., за 2019 рік - 10454,70 грн., за 2020 рік - 10172,48 грн., за 2021 рік - 4679,06 грн.;

3. пп.4 п.293.4 ст.293, пп.4 та 7 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, у зв`язку з чим занижено податкові зобов`язання з єдиного податку у розмірі 5007,45 грн., в тому числі у 2017 році оподатковується за ставкою 15 %, тобто у сумі 630 грн. ((17000 х 15 %) - 1920), 1 кварталі 2018 року оподатковується за ставкою 15 %, тобто у сумі 4377,45 грн. ((49043 х 15 %) - 2979);

4. п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183 ПК України встановлено неподання реєстраційної заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість;

5. п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, пп.188.1 ст.188, пп.194.1.1 п.194.1 ст.194 ПК України донараховано податок на додану вартість, що підлягає до сплати в бюджет у загальній сумі 72177,11 грн. у тому числі за січень 2021 року на суму 10975,51 грн., за лютий 2021 року на суму 13718,08 грн., за березень 2021 року на суму 20459,87 грн., за квітень 2021 року на суму 16797,02 грн., за січень 2021 року на суму 10226,62 грн.;

6. пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203, п.202.1 ст.202 ПК України встановлено неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за період: за січень 2021- травень 2021 року;

7. п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України в частині зберігання первинних документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 27.07.2023 р. № 18381/15-32-24-04, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1020 грн. за ненадання до перевірки документів, що стосуються здійснення підприємницької діяльності, за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки;

- від 27.07.2023 р. № 18382/15-32-24-04, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за результатами річного декларування в сумі 441951,71 грн., з яких за основним платежем у сумі 389205,07 грн., за штрафними санкціями у сумі 52746,64 грн.;

- від 27.07.2023 р. № 18383/15-32-24-04, яким позивачу донараховано військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 36829,30 грн., з яких за основним платежем у сумі 32433,75 грн., за штрафними санкціями у сумі 4395,55 грн.;

- від 27.07.2023 р. № 18384/15-32-24-04, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1700 грн. за не подання податкових декларацій з податку на додану вартість у січні - травні 2021 року;

- від 27.07.2023 р. № 18385/15-32-24-04, яким позивачу донараховано податок на додану вартість у сумі 90221,38 грн., з яких за основним платежем у сумі 72177,11 грн., за штрафними санкціями у сумі 18044,28 грн.;

- від 27.07.2023 р. № 18386/15-32-24-04, яким позивачу донараховано єдиний податок з фізичних осіб у сумі 3723,75 грн., з яких за основним платежем у сумі 2979 грн., за штрафними санкціями у сумі 744,75 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила їх до суду першої інстанції.

При цьому в обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач, в тому числі, посилалась на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо процедури проведення перевірки, що виразилось у порушенні встановленого порядку повідомлення її про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, передбаченого п. 79.2 ст. 79 ПК України, відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для проведення такої перевірки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Таким чином, першочерговим критерієм, за яким оцінюються акти контролюючого органу, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав. Тобто, обставини щодо дотримання контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки підлягають першочерговому дослідженню та встановленню.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що надання судом оцінки всім важливим обставинам, що були передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного індивідуального акта, який є предметом судового контролю, є визначеною процесуальним законом гарантією справедливого судового розгляду.

З огляду на викладене першочерговому дослідженню судом у даній справі підлягає питання дотримання контролюючим органом порядку проведення планової виїзної документальної перевірки Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи», за результатами якої і були прийняті оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку обставинам проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на наступне:

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 19 Конституції України зокрема передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За приписами пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 07.04.2023 року № 2328-п, документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 проводилась на підставі пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, у зв`язку з надходженням від Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

У поданому до суду першої інстанції позові, а також в апеляційній скарзі апелянт вказував на відсутність у контролюючого органу права на проведення позапланової документальної виїзної перевірки через сплив строку для її проведення, оскільки позивач припинила свою підприємницьку діяльність ще у травні 2021 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

ПК України не встановлює конкретного строку задля реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України після виникнення відповідної підстави, а лише у пункті 102.1 статті 102 ПК України визначає, що контролюючий орган може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

У період виникнення спірних правовідносин застосування статті 102 ПК України мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: «На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».

Водночас 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України № 2118-IX від 03 березня 2022 року, яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 69, зокрема, підпункт 69.9 якого встановив, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Положення ПК України щодо зупинення усіх строків були чинними до 27 травня 2022 року (дата набрання чинності Законом України № 2260-IX від 12 травня 2022 року). З цього дня у податковому законодавстві з`явились винятки, на які зупинення строків не поширювалося, зокрема, щодо строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок.

Також колегія суддів звертає увагу, що Закон України № 2118-IX від 03 березня 2022 року шляхом доповнення підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.2 встановив мораторій на проведення будь-яких видів перевірок. Такий «суцільний» мораторій діяв до 17 березня 2022 року, водночас мораторій на проведення документальних позапланових перевірок, що проводяться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України остаточно був скасований з 27 травня 2022 року.

Підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлює декілька самостійних підстав для проведення документальної позапланової перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Однією із таких підстав є обставина припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, наявність якої зумовлює виникнення у контролюючого органу права на проведення документальної позапланової перевірки. Виникнення такого права є достатньою підставою для призначення і проведення перевірки, яке має бути реалізоване з обов`язковим дотриманням інших умов, встановлених ПК України, і обмежене виключно граничним строком, про який йдеться у статті 102 ПК України (з урахуванням особливостей у її застосуванні, встановлених у зв`язку із «ковідними» і «воєнними» змінами).

Застосовуючи такий висновок до спірних у справі правовідносин, колегія суддів виходить з того, що після припинення 19.05.2021 року підприємницької діяльності позивача, у контролюючого органу виникло право на проведення документальної позапланової перевірки позивача на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що положення Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. вказують на те, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, адже після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності і така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період.

Оскільки ПК України не встановлює конкретного строку для прийняття контролюючим органом наказу про проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, з урахуванням діючих обмежень у проведенні перевірок, а також зупиненням строків, в тому числі і строків проведення перевірок, які вносились у зв`язку, зокрема з поширенням на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також введенням на території України воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності законних підстав для прийняття наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

Що стосується тверджень позивача про неповідомлення її про проведення документальної позапланової перевірки, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Судом встановлено, що відповідачем були дотримані визначені вказаною статтею умови, за яких контролюючий орган має право приступити до проведення позапланової документальної невиїзної перевірки.

Так, встановлено, що 10.04.2023 р. контролюючим органом було сформовано повідомлення № 189/24-04, в якому зазначено про те, що з 19 червня 2023 року Головне управління ДПС в Одеській області проводить за адресою: пр. Ак. Глушко, 17/2 у м. Одесі документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, за період з 08.09.2017 р. по 19.05.2021 р.

Також у вказаному повідомленні вказано на необхідність відповідно до пп.85.2 ст.85 ПК України забезпечення надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувалися в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

11.04.2023 р. за № 4601/КПР/15-32-24-04-06 відповідачем направлено запит позивачу щодо надання первинних документів: книги обліку доходів та витрат; рух грошових коштів по банківським рахункам; трудові, цивільно-правові договори, табелі обліку робочого часу, відомості нарахування та виплати заробітної плати, заяви про застосування податкової соціальної пільги; накладні на придбання ТМЦ, товарно-транспортні накладні, рахунки, рахунки-фактури, товарні чеки, акти купівлі-продажу, кошториси на виконані роботи, акти виконаних робіт, акти прийому-передачі та документи, що підтверджують сплату за товари, роботи, послуги; податкові накладні; договори оренди приміщення, де здійснюється діяльність або право власності; договори; залишки товарно-матеріальних коштовностей по початок та кінець перевіряємого періоду; дебіторська та кредиторська заборгованість по постачальникам та покупцям на початок та кінець перевіряємого періоду; розрахунок калькуляції, норми витрати сировини на виготовлення готової продукції; наявні необхідні ліцензії (дозволи тощо); та інші оригінали первинних документів (завірені копії документів), пов`язаних із провадженням господарської діяльності, нарахуванням і сплатою податків та інших платежів до бюджету за адресою Головного управління ДПС в Одеській області (м.Одеса, вул.Семінарська, буд.5).

За правилами п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Наданими відповідачем доказами, а саме, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, підтверджено, що вказані вище документи (повідомлення, запит, а також наказ про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки) були направлені ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на її податкову адресу - АДРЕСА_2 , тобто в порядку, передбаченому ст. 42 ПК України.

При цьому факт вручення ОСОБА_1 вказаних документів 18.04.2023 року засвідчено підписом працівника Укрпошти.

Вказаний доказ спростовує твердження позивача про її необізнаність про проведення перевірки та не ознайомлення з наказом про її проведення, повідомленням про проведення перевірки та запитом про надання документів через направлення таких документів на іншу адресу, а саме, АДРЕСА_3 .

Помилкове зазначення в описовій частині акту перевірки (загальні положення) про те, що податковою адресою ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 жодним чином не свідчить про направлення документів контролюючим органом саме за цією адресою, а з урахуванням наданих доказів, які підтверджують направлення документів за податковою адресою позивача - АДРЕСА_2 , доводи позивача про порушення порядку ознайомлення її з копією наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно дотримання контролюючим органом порядку призначення та проведення позапланової документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , визначених Податковим кодексом України.

Що стосується суті позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне:

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 у період 2017 року 1 квартал 2018 року була зареєстрована платником єдиного податку 2 групи, а за період з 2 кварталу 2018 року по день припинення - 19.05.2021 року перебувала на загальній системі оподаткування.

За наслідком проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку про відсутність підтвердження здійснення господарської діяльності у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку, достовірності відомостей наданих платником податку до реєстру платників єдиного податку та порушення вимог пп.4 п.293.4 ст.293, пп.4, 7 пп.298.2.2 п.298.2 ст.298 ПК України, наявність розбіжностей між валовим доходом, відображеним у декларації про майновий стан за 2019 рік і показниками виявленими за результатами перевірки, непідтвердження задекларованих витрат на загальну суму 2049946,78 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 475167 грн., за 2019 рік у сумі 584677 грн., за 2020 рік у сумі 678165,32 грн., за 2021 рік у сумі 311937,46 грн., неправильне визначення чистого оподатковуваного доходу відображеного в деклараціях про доходи (а саме його заниження), внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, податок на додану вартість.

Вказаних висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з ненаданням позивачем до перевірки документів, на підставі яких сформовані показники податкової звітності, та які підтверджують достовірність відображених у податковій звітності показників, зокрема показника визначення вартості витрат, які пов`язані із отриманням доходу.

Заперечуючи правомірність вказаних висновків контролюючого органу, позивач у поданій апеляційній скарзі вказувала на те, що висновок контролюючого органу про непідтвердження задекларованих витрат відповідачем через ненадання позивачем документів щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені документами про їх оплату є неправомірними, оскільки він базується на розрахунку загального оподатковуваного доходу і документально підтверджених витрат, який здійснений без врахування обставин спливу строків зберігання первинних документів. Позивач вказувала на те, що на час проведення перевірки та надіслання/отримання запиту про надання документів від 18.04.2023 року у позивача вже був відсутній обов`язок зберігати документи на підтвердження показників податкової звітності, а відтак і надавати їх на вимогу контролюючого органу.

Надаючи оцінку вказаним доводам сторін у справі, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно вимог п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України (в редакції чинній на момент припинення позивачем підприємницької діяльності), платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що висновки контролюючого органу, зокрема, про заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору, ПДВ здійснені контролюючим органом за результатами перевірки достовірності відображених у деклараціях про майновий стан і доходи з 01.04.2018 року по 19.05.2021 року. При цьому датами подання податкових декларацій до контролюючого органу за 2018 рік є 29.01.2019 року, за 2019 рік 30.01.2020 року, за 2020 рік 24.01.2021 року, за 2021 рік 25.06.2021 року.

В свою чергу, як зазначалось вище, за положеннями п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня саме подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи.

Таким чином, в даному випадку строк зберігання документів для позивачки обраховувався саме з дат подання податкових декларацій, зазначених вище.

Однак, з урахуванням факту припинення підприємницької діяльності позивачем, у неї виник обов`язок щодо передачі документів, визначених пунктом 44.1 статті 44 ПК України, за період діяльності не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, до архіву, тобто за обставин даної справи - документів, за період діяльності починаючи з другого кварталу 2018 року по день припинення її підприємницької діяльності, тобто саме за той період, за який контролюючим органом і здійснювалась перевірка діяльності позивача.

Доказів збереження та передачі документів визначених п. 44.1 ст. 44 ПК України до архіву позивачем не надано.

Таким чином в даному випадку позивачем не забезпечено зберігання документів визначених п. 44.1 ст. 44 ПК України протягом встановленого Податковим кодексом України строку, а твердження позивача про відсутність у неї такого обов`язку суперечить положенням ст. 44 ПК України.

Згідно вимог п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.

Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 р. у справі № 160/8441/18, від 28.10.2021 р. у справі № 802/880/18-а, від 06.09.2022 р. у праві № 640/772/21, від 14.12.2022 р. у справі № 640/637/19, від 07.02.2023 р. у справі № 640/9880/19,

Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами п.44.6 ст.44 ПК України до їх відсутності.

Норма ст. 44 ПК України вимагає наявність документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності.

При цьому, у разі ненадання платником податків документів для проведення перевірки, у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем показників податкової звітності та визнати ці суми не підтвердженими документально.

За обставин даної справи позивачем у порушення вимог п.85.2 ст.85 ПК України не були надані контролюючому органу ні в ході проведення перевірки, ні після її проведення та до прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, жодні документи у підтвердження правомірності формування показників податкової звітності.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, часткове надання (як зазначає сама позивач) документів до суду не спростовує висновків контролюючого органу про не підтвердження задекларованих показників податкової звітності та не може бути підставою для визнання протиправними дій щодо визначення грошових зобов`язань внаслідок ненадання первинних документів під час проведення перевірки при наявності підстав для її призначення та дотриманні процедури її проведення.

Як встановлено судом, за наслідками проведення перевірки правильності визначення позивачем податкових зобов`язань про єдиному податку контролюючим органом були встановлені порушення п. 293.4 ст. 293, п.п. 4 та 7 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України та визначено, що дохід, отриманий ФОП ОСОБА_1 від здійснення діяльності у 2017 році оподатковується за ставкою 15 %. Таких висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з ненаданням позивачем документів, які б підтверджували здійснення діяльності у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку за 2017 рік та 1 квартал 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно безпідставності вказаних висновків контролюючого органу.

Так, суд апеляційної інстанції враховує факт спливу строку зберігання документів позивачем за вказаний період, визначений ст. 44 ПК України.

В свою чергу, ОСОБА_1 у період 2017 - І квартал 2018 року була зареєстрована платником єдиного податку другої групи.

26.02.2018 року позивачем була подана декларація платника податку другої групи за 2017 рік, в якій визначено дохід у розмірі 17000 грн., та декларація платника єдиного податку другої групи за І квартал 2018 рік, в якій визначено дохід у розмірі 49043 грн.

Пунктом 291.2 статті 291 ПК України передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3 ст.293 ПК України).

Згідно п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

За приписами п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (п.292.6 ст.292 ПК України).

Згідно п.292.13 ст.292 ПК України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування (п.292.14 ст.292 ПК України).

Пунктом 293.1 статті 293 ПК України визначено, що ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Положеннями п.293.2 ст.293 ПК України передбачено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.293.4 ст.293 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи-підприємці) у розмірі 15 відсотків: 1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу; 2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи; 3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі; 4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування; 5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.

Абзацом 2 підпункту 293.8 статті 293 ПК України встановлено, що ставки, встановлені пунктами 293.3-293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування. Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Згідно п.296.1 ст.296 ПК України фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

За приписами п.296.2 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, 4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків; 5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми; 7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Таким чином, приписами пп.4 п.293.4 ст.293, пп.4, 7 пп.298.2.2 п.298.2 ст.298 ПК України ставка у розмірі 15 відсотків застосовується до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, а обов`язок платники єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів та виникає у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу; у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку.

В свою чергу в даному випадку в ході проведення перевірки контролюючим органом не було встановлено випадків здійснення позивачем видів діяльності, що не дають право застосовувати спрощену систему оподаткування, або випадків здійснення позивачем розрахунків не в грошовій формі - готівковій або безготівковій (у тому числі з використанням електронних грошей), або здійснення платником податків видів діяльності, не зазначених у реєстрі платника єдиного податку та не надано відповідних доказів цьому, що виключає можливість застосування ставки у розмірі 15 відсотків або виникнення обов`язку для позивача перейти зі сплати єдиного податку другої групи на сплату інших податків і зборів.

З огляду на зазначене правильними є висновки суду першої інстанції стосовно протиправного визначення контролюючим органом грошових зобов`язань позивачу з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 3723,75 грн., з яких за основним платежем 2979 грн., за штрафними санкціями 744,74 грн., та, відповідно про протиправність податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18386/15-32-24-04 та наявність підстав для його скасування.

Що стосується правомірності податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 року № 18382/15-32-24-04, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за результатами річного декларування в сумі 441951,71 грн., з яких за основним платежем у сумі 389205,07 грн., за штрафними санкціями у сумі 52746,64 грн., слід зазначити наступне:

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

Згідно п.177.3.1 ст.177 ПК України не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до пп.177.4.1-177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В свою чергу за положеннями пп.177.4.5 ст.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Пунктом 177.5 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються платником податку самостійно згідно з фактичними даними обліку доходів і витрат, що ведеться згідно з пунктом 177.10 цієї статті, кожного календарного кварталу та сплачуються до бюджету до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). Авансовий платіж за четвертий календарний квартал не розраховується та не сплачується. Якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від`ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується (пп.177.5.1 п.177.5 ст.177 ПК України).

Відповідно до пп.177.5.2 п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку, або переходять на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, або перейшли із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, подають податкову декларацію за результатами звітного року, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на (перехід із) спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.

Підпунктом 177.5.3 пункту 177.5 ст.177 ПК України встановлено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Згідно п.177.7 ст.177 ПК України фізична особа-підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Положеннями п.177.8 ст.177 ПК України визначено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.9 ст.177 ПК України оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно п.177.11 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Аналіз вказаних норм Податкового кодексу України свідчить про те, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

Судом встановлено, що в період з 01.04.2018 р. по 19.05.2021 р. ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування.

Позивачем було подано до контролюючого органу наступні податкові декларації про майновий стан та доходи: від 29.01.2019 р. № 3306 за 2018 рік, в якій визначено суму чистого оподатковуваного доходу у розмірі 33507 грн.; від 30.01.2020 р. № 3179 за 2019 рік, в якій визначено суму чистого оподатковуваного доходу у розмірі 50400 грн.; від 24.01.2021 р. № 3897255 за 2020 рік, в якій визначено суму чистого оподатковуваного доходу у розмірі 57784 грн.; від 25.06.2021 р. № 27341306 за 2021 рік, в якій визначено суму чистого оподатковуваного доходу у розмірі 27640 грн.

Підставою для донарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб згідно податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 року № 18382/15-32-24-04, стало встановлення контролюючим органом розбіжності між валовим доходом, відображеним позивачем у декларації про майновий стан за 2019 рік, і визначеним за результатами перевірки у сумі 112303,29 грн., а також відсутність документального підтвердження походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу за перевіряємий період на загальну суму 2049946,78 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 475167 грн., за 2019 рік у сумі 584677 грн., за 2020 рік у сумі 678165,32 грн., за 2021 рік у сумі 311937,46 грн.

Так, з огляду на не надання позивачем книги обліку доходів та витрат, відповідачем під час проведення перевірки використовувалась інформація, відображена в податкових деклараціях про майновий стан та доходи з 01.04.2018 р. по 19.05.2021 р., а також відомості Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів з 01.04.2018 р. по 19.05.2021 р.

З урахуванням вказаних відомостей встановлено розбіжність між валовим доходом, відображеним у декларації про майновий стан за 2019 рік, і визначеним за результатами перевірки у сумі 112303,29 грн. Така розбіжність встановлена контролюючим органом внаслідок співставлення даних щоденних Z-звітів, відповідно до яких виторг від реалізації продукції, проведений через РРО за 2019 рік становив 987678,97 грн. (дані з АС "Податковий блок"), з даними суми акцизного податку відображеної у щомісячних звітах підприємцем за 2019 рік, яка становить 10800,68 грн. Контролюючим органом розраховано загальний оподаткований дохід, який склав 976878,29 грн. (987678,97 грн. - 10800,68 грн.), на відміну від задекларованої позивачем - 864575 грн. Тобто різниця суми одержаного доходу склала 112303,29 грн.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача про відсутність в акті перевірки розрахунків такої різниці, з огляду на те, що відповідачем в акті перевірки вказано, яким чином визначено загальний оподатковуваний дохід у розмірі 976878,29 грн. (виторг за щоденними Z-звітами 987678,97 грн. - 10800,68 грн. сума акцизного збору = 9766878,29 грн.), на відміну від задекларованого позивачем 864575 грн., а тому різниця становить 976878,29 грн. - 864575 грн. = 112303,29 грн.

Крім того, при перевірці документально підтверджених витрат контролюючим органом встановлено, що позивачем задекларовано витрати за 2018 рік у сумі 623079 грн., за 2019 рік у сумі 814175 грн., за 2020 рік у сумі 985246,32 грн., за 2021 рік у сумі 357519,46 грн., між тим перевіркою підтверджено витрати за 2018 рік у сумі 147912 грн. (витрати на оплату праці), за 2019 рік у сумі 229498 грн. (витрати на оплату праці), за 2020 рік у сумі 307081 грн. (витрати на оплату праці), за 2021 рік у сумі 45582 (витрати на оплату праці).

В свою чергу ОСОБА_1 до перевірки не надано первинні документи щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені документами про їх оплату за перевіряємий період, на загальну суму 2049946,78 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 475167 грн., за 2019 рік у сумі 584677 грн., за 2020 рік у сумі 678165,32 грн., за 2021 рік у сумі 311937,46 грн.

Заперечуючи проти правомірності податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 року № 18382/15-32-24-04, позивач вказувала на те, що контролюючим органом безпідставно не включено до складу витрат суми нарахованого і сплаченого єдиного внеску на заробітну плату працівників, витрати по придбанню ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

В свою чергу вказані твердження позивача спростовуються змістом акту перевірки, у розділі 2.2.2 якого відповідачем зазначено про врахування документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у Додатку Ф2 до податкової декларації, а саме:

- витрат на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (пп.177.4.2 п.177.4 ст.177 ПК України) відповідно до даних, наданих у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 2017-2021 роки;

- сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (пп.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України) відповідно до наданих звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних картки інтегрованих показників по платежу 71040000 (єдиний внесок нарахований на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, доходів по тимчасовій непрацездатності).

При цьому розмір вказаних вище витрат враховувався відповідачем, відповідно до розміру витрат, визначених позивачем у відповідних звітах.

Доказів включення таких витрат як витрати по придбанню ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами до задекларованих у податковій звітності за 2018, 2019, 2020, 2021 роки витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, позивач не надала.

В свою чергу відповідачем в акті перевірки наведено відповідні показники, з урахуванням яких встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу відображеного в деклараціях про доходи, та наведені відповідні розбіжності в сумах оподатковуваного доходу, визначених в ході перевірки, які склали: за 2018 рік - 475167,00 грн., за 2019 рік - 696980,29 грн., за 2020 рік - 678165,32 грн., за 2021 рік - 311937,46 грн. Загалом на суму 2162250,07 грн.

Зокрема відповідачем враховувались показники чистого оподатковуваного доходу, задекларовані позивачем за 2018-2021 роки, та документально підтверджені в ході перевірки витрати за вказаний період, з урахуванням яких і розраховувався податок, що підлягає сплаті до бюджету за 2018, 2019, 2020, 2021 роки.

В результаті чого перевіркою було встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 389205,07 грн., в тому числі за 2018 рік - 85530,12 грн., за 2019 рік - 125456,45 грн., за 2020 рік - 122069,76 грн., за 2021 рік - 56148,74 грн.

З огляду на те, що позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 389205,07 грн., відповідачем обґрунтовано застосовано штрафні санкцій на підставі п.123.2 ст.123 ПК України у розмірі 52746,64 грн. (25 %).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно обґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 року № 18382/15-32-24-04 та відсутності підстав для його скасування.

З огляду на встановлення факту заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, контролюючим органом правомірно було донараховано ОСОБА_1 військовий збір.

Так, згідно з підпунктом 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Підпунктом 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України визначено, що платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином об`єктом оподаткування військовим збором є чистий оподатковуваний дохід.

Так, за результатами перевірки відповідачем встановлено, що чистий оподатковуваний дохід позивача за 2018 рік становить 508674 грн., тому розмір військового збору складає 7630,11 грн. (1,5 %), а не задекларовані позивачем 502,61 грн.; чистий оподатковуваний дохід позивача за 2019 рік становить 747380,29 грн., тому розмір військового збору складає 11210,70 грн. (1,5 %), а не задекларовані позивачем 756 грн.; чистий оподатковуваний дохід позивача за 2020 рік становить 735949,32 грн., тому розмір військового збору складає 11039,24 грн. (1,5 %), а не задекларовані позивачем 866,76 грн.; чистий оподатковуваний дохід позивача за 2021 рік становить 339577,46 грн., тому розмір військового збору складає 5093,66 грн. (1,5 %), а не задекларовані позивачем 414,60 грн.

З огляду на викладене контролюючий орган дійшов вірного висновку про заниження позивачем військового збору на суму 32433,75 грн., в тому числі за 2018 рік - 7127,50 грн., за 2019 рік - 10454,70 грн., за 2020 рік - 10172,48 грн., за 2021 рік - 4679,06 грн., а тому податкове повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18383/15-32-24-04, яким позивачу донараховано військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 36829,30 грн., з яких за основним платежем у сумі 32433,75 грн., за штрафними санкціями у сумі 4395,55 грн. скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18385/15-32-24-04, яким позивачу донараховано податок на додану вартість у сумі 90221,39 грн., з яких за основним платежем у сумі 72177,11 грн., за штрафними санкціями у сумі 18044,28 грн., слід зазначити наступне:

Згідно пп.2 п.180.1 ст.180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Пунктом 183.2 статті 183 ПК України передбачено, що у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Згідно п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що з аналізу вказаних норм слідує, що у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, яка сукупно перевищує 1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання). При цьому, обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання реєстраційної заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів (послуг) понад 1000000 грн.

За обставин даної справи, в ході проведення перевірки контролюючим органом було встановлено, що за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. дохід ОСОБА_1 склав 1043030,32 грн., що перевищує 1000000 грн., у зв`язку з чим позивач повинна була надати до контролюючого органу заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість до 10.01.2021 р.

ОСОБА_1 така заява про реєстрацію платником податку на додану вартість подана не була, а тому не згідно до вимог п.183.10 ст.183 ПК України позивач несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За приписами п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно пп."а" п.193.1 ст.193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

З урахуванням вказаних положень Податкового кодексу, зважаючи на суму отриманого позивачем доходу за 2021 рік, відповідачем вірно визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 72177,11 грн., у тому числі за січень 2021 року - 10975,51 грн., за лютий 2021 року - 13718,08 грн., за березень 2021 року - 20459,87 грн., за квітень 2021 року - 16797,02 грн., за січень 2021 року - 10226,62 грн., а також нараховані штрафні санкції у розмірі 18044,28 грн. у зв`язку із встановленням факту заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Відповідно до пп."а" п.202.1 ст.202 ПК України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Відповідно до п.203.1 ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За приписами пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 120.1 статті 120 ПК України передбачено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З огляду на недотримання ОСОБА_1 зазначених вище положень ПК України, та неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за січень - травень 2021 року до контролюючого органу, відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 1700 грн. (340 грн. х 5) згідно податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18384/15-32-24-04.

Пунктом п.44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Згідно п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, повинні вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Такий облік здійснюється у книзі обліку доходів і витрат. При проведенні перевірки платник податків зобов`язаний надавати контролюючому органу всі наявні документи, які підтверджують задекларовані показники податкової звітності.

В даному випадку встановлено, що позивачем на вимогу контролюючого органу (запит від 11.04.2023 р. № 4601/КПР/15-32-24-0406 про надання документів, який отримано позивачем) не було надано витребуваних документів, про що складено акт від 19.06.2023 р. № 2469/15-32-24-04 про ненадання документів. Також ОСОБА_1 не надано до перевірки книгу доходів та витрат, обов`язковість ведення якої передбачено п.177.10 ст.177 ПК України.

Тобто ОСОБА_1 порушено вимоги п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п.177.10 ст.177 ПК України внаслідок ненадання під час перевірки Книги доходів та витрат та витребуваних відповідачем документів.

Приписами п.121.1 ст.121 ПК України визначено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

За таких обставин застосування до позивача штрафу у розмірі 1020 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 27.07.2023 р. № 18381/15-32-24-04 є правомірним.

З огляду на викладене вище колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складений 23.07.2024 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова