Справа № 380/13972/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 рокусправа № 380/13972/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - відповідач), в якому просять:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 20.04.2023 № 260001-вих-47664, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_2 як органом опіки та піклування на відчуження належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача як орган опіки та піклування розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_2 та надати дозвіл на укладення договору відчуження (дарування, купівля-продаж, тощо) 1/3 частки належної їй квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 15.05.2023 № 260001-вих-58669, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 як органом опіки та піклування на відчуження належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача як орган опіки та піклування розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 та надати дозвіл на укладення договору відчуження (дарування, купівля-продаж, тощо) 1/3 частки належної їй квартири АДРЕСА_2 .

Також просить стягнути з відповідача на користь позивачок витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради своїми відмовами у наданні дозволу на відчуження належних позивачам по 1/3 частки квартири, порушує їх права на розпорядження належним їм майном. Відповідач не взяв до уваги, що неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 іншим власником 1/3 вказаної нерухомості - ОСОБА_3 , ніхто не висиляє з вище зазначеної квартири, і не перешкоджає даним відчуженням її праву проживання та користування майном. Відповідач поверхово підійшов до вирішення питання про надання дозволу на відчуження належної позивачу частки квартири. Вказали, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2007 року № 2-2260/07 виділено за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 . Встановлено за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на користування кімнатами під літерами 6 та 7, площею 13.2 та 10.3 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 . Встановлено за ОСОБА_3 право на користування кімнатою під літерою 5, площею 16.8 кв.м. Вказали, що вирішили відчужити належні їм і виділені в користування частини квартири АДРЕСА_1 . Проте, як стало відомо з витягу з Реєстру Львівської міської територіальної громади № 115451 від 24.02.2023 року про кількість зареєстрованих осіб, то за адресою квартири АДРЕСА_1 виявилось, що зареєстрована малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначили, що згоди на таку реєстрацію позивачі не надавали, вона була здійснена без їхнього відома. Також і інші особи, окрім ОСОБА_3 , були зареєстровані за даною адресою без відома та згоди позивачів. Повідомили, що позивачі звернулись до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про надання дозволу на відчуження належних їм по 1/3 частини квартири за адресою квартира АДРЕСА_1 . Вказали, що листами від 20.04.2023 року № 260001-вих-47664 та від 15.05.2023 № 260001-вих-58669 відповідач з посиланням на положення до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Тому позивачі звернулися до суду із цим позовом.

Ухвалою від 26.06.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 53556 від 17.07.2023), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування вказав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які звернулися до органу опіки та піклування із заявою про отримання дозволу на відчуження належних їм по 1/3 частці квартири відсутні малолітні або неповнолітні діти, які були б зареєстровані у квартирі. Зазначив, що рішенням Львівської міської ради від 10.02.2023 № 127 «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації» затверджено інформаційні картки. Згідно з додатком № 14 інформаційною карткою адміністративної послуги надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, ідентифікатор послуги 01683, передбачено що із заявами звертаються батьки або інші законні представники з вказанням назви правочину який буде укладатись, та причини укладення цього правочину на ім`я голови районної адміністрації, до якої додається: заява неповнолітньої дитини (від 14 років) - у разі вчинення правочину з майном, у якому право власності має дитина; завірені копії паспортів громадян України - батьків дитини або інших законних представників (всі заповнені сторінки); завірені копії ідентифікаційних кодів всіх заявників; завірена копія свідоцтва про одруження (рішення суду про розлучення у разі наявності) батьків дитини; завірена копія розпорядчого документа про призначення опікуна (піклувальника) дитини (для інших законних представників дитини) та встановлення опіки над майном дитини; завірена копія свідоцтва про народження дитини; завірені копії правовстановлюючих документів та технічного паспорта на нерухоме майно, транспортні засоби, землю, щодо яких буде вчинятися правочин; завірені копії правовстановлюючих документів та технічного паспорта на майно, яке буде придбане (у разі відчуження майна, у якому право власності має дитина); підписи на заявах, засвідчені нотаріально, або заяви, написані власноручно у присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві з зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, підпису посадової особи та дати. Керуючись вимогами Сімейного кодексу України, Законів України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", "Про охорону дитинства", Закону України «Про адміністративні послуги», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", відповідач вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «неналежні» заявники, щодо отримання дозволу органу опіки та піклування на укладення правочину, оскільки не являються ні батьками, ні законними представниками малолітньої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та має право користування у кв. АДРЕСА_1 . Вказав, що у Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради не надходили жодного звернення/заяви від батьків малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання дозволу на укладення правочину з майном, де зареєстрована та має право користування їхня малолітня дочка. Просив у задоволенні позову відмовити.

Копію ухвали від 26.06.2023 та позовної заяви третій особі надіслано третій особі рекомендованим поштовим відправленням зі ШКІ № 536, яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на день розгляду справи пояснення третьої особи на адресу суду не надходили.

Від представника позивачок на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 55676 від 21.07.2023) у якій вказав, що відповідач сам зазначає, що відповідно до ст.ст. 655, 715, 717, 744, 729 ЦК України позивачі мають право на відчуження своїх часток, якщо це не призведе до зменшення чи звуження майнових прав дитини. Також стверджує, що відповідач фактично не заперечує тих обставин, що йому відомо про те, що відносно даної квартири існує Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2007 року № 2-2260/07. Стверджує, що відповідач усвідомлює і не заперечує, що дане майно розділене в натурі між співвласниками, та розуміє і не заперечує, що позивачі мають намір на відчуження саме тієї частини майна, яке належить їм та не має жодного стосунку до дитини, яка зареєстрована за даною адресою. Повідомив, що зареєстрована малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не являється дитиною позивачів та взагалі власників квартири, не має жодного родинного стосунку до них. Вона є онукою нової дружини колишнього чоловіка позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_3 (третьої особи в даній справі), та зареєстрована за даною адресою без згоди позивачів та фактично має тимчасове (до повноліття) право користування іншою частиною даної квартири, яка належить третій особі ОСОБА_3 . Вважає, що відповідачу відомо і він не заперечує, що питання про відчуження тієї частини квартири, яка належить чоловіку бабусі дитини (родинних стосунків в них немає), і якою вона може тимчасово користуватися, позивачами не ставиться, вони не є власниками цієї частини та не можуть нею розпоряджатися. Зазначив, що у цьому випадку, у ОСОБА_2 Та ОСОБА_1 , які звернулися до органу опіки і піклування із заявою про отримання дозволу на відчуження належних їм 1/3 частки квартири - відсутні малолітні або неповнолітні діти, які були б зареєстровані у квартирі. На думку представника позивачок відсутність малолітніх або неповнолітніх дітей у позивачів, які звернулися до органу опіки і піклування, свідчить про об`єктивну неможливість порушення прав таких дітей при розпорядженні належної йому частки квартири. Вважає, що положення СК України та постанову КМУ від 24.09.2008 № 866, на які посилається відповідач не повинні застосовуються до спірних правовідносин. Крім того вказав, що відповідач ніяк не пояснює, чому при отриманні звернень позивачів не досліджував низання порушення прав дітей, не навів доводів та аргументів з цього приводу, поряд з цим, обмежився власним тлумаченням застосування положень цивільного законодавства стосовно порядку розпорядження майном, яке перебуває у спільній частковій власності, що до його компетенції як органу опіки і піклування, чинним законодавством не віднесено. Також стверджує, що відповідач не навів жодних мотивів, яким чином у межах спірних правовідносин, порушуються права малолітніх дітей на житло, або як вчинення цього правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Просив позов задовольнити.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 із ОСОБА_3 20.01.1991 уклали шлюб. У шлюбі у них народилися дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час шлюбу, а саме в березні 1991, ними отримано однокімнатну квартиру в м. Біла Церква. В травні 1992 року за допомогою батьків ОСОБА_1 , остання із ОСОБА_3 провели обмін квартири в м. Біла Церква на трьохкімнатну квартиру в тому ж місті. В листопаді 1992 році подружжя обміняли трьохкімнатну квартиру в АДРЕСА_4 . В подальшому 30.03.1995 таку квартиру приватизували на подружжя та дочку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час шлюбу набули квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх дочці ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 30.03.1995, виданого Виконкомом Львівської міської Ради.

Вказані обставини встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2007 у справі № 2-2260/07, яке набрало законної сили.

Зокрема, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2007 у справі № 2-2260/07, яке набрало законної сили, з урахуванням ухвали про виправлення описки, виділено за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на користування кімнатами під літерами 6 та 7, площею 13.2 та 10.3кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлено за ОСОБА_3 право на користування кімнатою під літерою 6, площею 16.8 кв.м.

У спільному користуванні залишено кухню, площею 9.6 кв.м., коридор, площею 9.6 кв.м., туалет, площею 1.3 кв.м. та ванну кімнату, площею 2.3 кв.м.

Позивачі вирішили відчужити належні їм і виділені в користування частини квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з витягу з Реєстру Львівської міської територіальної громади № 115451 від 24.02.2023 року про кількість зареєстрованих осіб, слідує, що за адресою квартири АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 15.02.2023 у якій просила надати дозвіл на вчинення правочину дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 нею та її донькою ОСОБА_2 . Звернула увагу на те, що право користування має малолітня дитина ОСОБА_4 , проте відчуженню підлягає та частка квартири, яка не належить ані дитині, ані її батькам чи близьким.

До заяви додано копії паспорта заявниці, ідентифікаційного коду, свідоцтва про право власності на квартиру, рішення суду про виділення ідеальних часток і встановлення порядку користування квартирою від 10.09.2007, копію технічного паспорта на квартиру, відомості про кількість зареєстрованих осіб.

Також ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 19.04.2023 з аналогічними вимогами.

Листом відповідача від 15.05.2023 № 260001-вих-58669 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для надання дозволу на укладення договору відчуження запитуваної позивачкою частки квартири. Обґрунтував таку відмову положеннями п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», відповідно до якого для отримання дозволу на вчинення правочину з майном, де право власності чи право користування мають діти, батьки чи законні представники мають подати такі документи: заяву кожного з батьків, опікунів, піклувальників/витяг про реєстрацію народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України; копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини: довідку з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності). Проте, всупереч вимогам вказаного вище Порядку, як у поданих до звернення відсутнє свідоцтво про народження дитини, заява батька, копія його паспорта та ідентифікаційного коду/витяг про реєстрацію народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_2 подала до відповідача заяву-скаргу від 18.04.2023, у якій просила надати відповідь щодо відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 .

Листом відповідача від 20.04.2023 № 260001-вих-47664 повідомлено ОСОБА_16 про відсутність підстав для надання дозволу на укладення договору відчуження запитуваної позивачкою частки квартири. Обґрунтував таку відмову положеннями п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», відповідно до якого для отримання дозволу на вчинення правочину з майном, де право власності чи право користування мають діти, батьки чи законні представники мають подати такі документи: заяву кожного з батьків, опікунів, піклувальників/витяг про реєстрацію народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України; копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини: довідку з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності). Проте, всупереч вимогам вказаного вище Порядку, як у поданих до звернення відсутнє свідоцтво про народження дитини, заява батька, копія його паспорта та ідентифікаційного коду/витяг про реєстрацію народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Позивачки не погодилися із такими рішенням відповідача, оформленими листами від 15.05.2023 № 260001-вих-58669, від 20.04.2023 № 260001-вих-47664, тому звернулися до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Частиною другою, третьою статті 18 цього Закону передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Отже, за змістом цих норм закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що батьки, а також державні органи, вирішуючи питання, що стосуються прав та обов`язків дітей, зокрема, і питань їх майна, зобов`язані першочергово приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і відповідно при вирішенні таких питань не допускати порушень (недотримання) цих інтересів.

При цьому законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено.

Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі- Порядок).

Відповідно до пункту 67 даного Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за (гаданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформлюється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Вичерпний перелік підстав для відмови органом опіки і піклування у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна, наведено у частині 5 статті 177 Сімейного кодексу України, зокрема такими є:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Аналіз змісту наведених положень законодавства свідчить про те, що необхідність отримання дозволу органу опіки і піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини обумовлена необхідністю гарантування збереження права дитини на житло та недопущення звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Поряд з цим, зазначеними нормами встановлено обов`язок отримання такого дозволу батьками або особами, які їх замінюють лише у відносинах з їхніми дітьми під час відчуження нерухомого мана, яке належить дітям або яким вони користуються.

Як свідчать докази у справі, у позивачів, які звернулися до Франківської РДА із заявою про отримання дозволу на відчуження належних їм 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 відсутні малолітні або неповнолітні діти, зокрема ті, які мають право власності та/або користування вказаною квартирою.

Положення Закону Україну «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» також не передбачають заборону на укладання договорів співвласнику житлового приміщення, який не є батьком (матір`ю) дітей і діти не перебувають на його утриманні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, суд зазначає, що неповнолітня ОСОБА_4 має право лише на проживання у спірній квартирі, а тому її житлові права відчуженням належної позивачами часток квартири не можуть бути порушені.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Учасникові спільної часткової власності надається право на оплатне або безоплатне відчуження іншим особам своєї частки у спільному майні. Набувачами такої частини можуть бути не тільки інші співвласники, але і сторонні особи.

Суд зауважує, що у цих випадках спільна власність не припиняється, оскільки відчужується не конкретна частина майна, а частка у праві спільної власності, тобто відбувається лише заміна суб`єкта цивільних правовідносин.

Відповідачем не наведено, яким чином зміна суб`єкта цих відносин - власника частки у спільній частковій власності звужує обсяг прав чи свобод неповнолітніх дітей іншого власника частки у спільній власності.

Отже, положення порядку № 866, на які посилається відповідач, не підлягають до застосуванню у даному випадку, оскільки позивачі не є одними із батьків малолітньої дитини, а тому не повинні звертатись для отримання відповідного дозволу.

Аналогічної позиції притримується і Верховний суд у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №385/1598/18, у якій ВС дійшов висновку про те, що органи опіки та піклування надають згоду на відчуження будинку, квартири, якщо таке відчуження здійснюється батьками або особами, які їх замінюють.

При цьому, заміна співвласників частки квартири на іншого не припинить право користування цим приміщенням малолітньою дитиною. А небажання батька чи матері дитини звернутись із заявою до органу опіки і піклування, не може бути обґрунтованою підставою для обмеження права власності позивача.

Відтак, за результатами розгляду справи судом встановлено необґрунтованість відмов позивачкам у наданні дозволу на відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_5 , оформлених листами від 20.04.2023 № 260001-вих-47664, від 15.05.2023 № 260001-вих-58669.

Тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2684,00 грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено по одній вимозі немайнового характеру.

Отже, позивачкам слід було сплатити по 1073,60 грн.

Згідно з квитанціями від 07.06.2023 позивачки сплатила судовий збір у розмірі 2147,20 грн з кожної.

Таким чином, позивачки сплатили судовий збір в більшому розмірі.

Суд зазначає, що позивачки мають право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» подати клопотання про повернення судового збору у зв`язку з внесенням його в більшому розмірі.

Таким чином, з урахуванням обсягу задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачок слід стягнути сплачений ними при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, відповідно до п. 6 Договору про надання про надання правової та правничої допомоги від 29.05.2023, факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг.

Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура.

Доказів, передбачених ч. 7 ст. 139 КАС України позивачем та його представницею не надано, відтак суд розгляне питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у випадку представлення відповідних доказів з дотриманням вимог ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, оформлене листом від 20.04.2023 № 260001-вих-47664, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_2 як органом опіки та піклування на відчуження належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

3. Зобов`язати Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_2 та надати дозвіл на укладення договору відчуження (дарування, купівля-продаж, тощо) 1/3 частки належної їй квартири АДРЕСА_2 .

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, оформлене листом від 15.05.2023 № 260001-вих-58669, яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 як органом опіки та піклування на відчуження належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

5. Зобов`язати Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 та надати дозвіл на укладення договору відчуження (дарування, купівля-продаж, тощо) 1/3 частки належної їй квартири АДРЕСА_2 .

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. сплаченого судового збору.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачки:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради (79057 м. Львів вул. Генерала Чупринки 85; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

Суддя Р.П. Качур