Справа № 280/2889/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Справа № 280/2889/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; )

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, у розмірі десяти її місячних пенсій у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Плужником М.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1167504 від 01.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з вересня 2023 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). У лютому 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до підпунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII). Станом на 29.03.2024 відповіді від відповідача не отримано, у зв`язку з чим позивач вважає вказану бездіяльність відповідача протиправною. Зазначає, що на момент призначення пенсії за віком позивач мала 42 роки 08 місяців 22 дні страхового стажу в галузі охорони здоров`я, до вересня 2023 року до органу ПФУ не зверталася, будь-яких видів пенсії не отримувала, на момент призначення пенсії за віком працювала в Державному підприємстві «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені ОСОБА_2 .Івченка на посаді лікаря-кардіолога вищої категорії лікувально-діагностичного відділення (заклад державної форми власності), яке з 14.09.2011 має ліцензію Міністерства охорони здоров`я на Медичну практику. Зазначає, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909 (далі Постанова №909). Вважає, що має право на отримання відповідної грошової допомоги. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано у відповідача копію відповіді/рішення на заяву позивача від 16.02.2024 щодо нарахування та виплатити грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

19.04.2024 відповідач подав витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що страховий стаж позивача станом на 18.08.2023 складає 42 роки 08 місяців 22 дні. Страховий стаж до 01.01.2004 р. становить 23 роки 02 місяці 22 дні. Страховий стаж після 01.01.2004 р. становить 19 років 06 місяців 00 днів. На всі звернення позивача було надано вичерпні відповіді, якими позивача повідомлено, що для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV рекомендовано надати довідку про підтвердження факту роботи в закладах та установах охорони здоров`я, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, в період з 2003 року по теперішній час; а також роз`яснено про те, що для отримання відповідної грошової допомоги позивачу необхідно звернутися до Пенсійного фонду України або через особистий кабінет вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України або до будь-якого відділу обслуговування громадян ( сервісного центру) Пенсійного фонду України та подати заяву на перерахунок пенсії, додавши до неї довідку про те, що на день досягнення пенсійного віку позивач працювала в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років із зазначенням періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати та догляду за дитиною до трьох років та шести років та довідки про перейменування установ, де позивач працювала, а саме: в період з 2003 року по теперішній час на ДП ЗМКБ «Прогрес» та на СП «Санаторій - профілакторій «Славутич». Вказує, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. Зазначає, що пенсія позивачу розрахована та виплачується згідно норм чинного законодавства України, отже підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 30.05.2024 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.06.2024, запропоновано позивачу подати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою суду від 19.06.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 10.07.2024, витребувано у позивача докази, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

09.07.2024 представником позивача подано витребувані докази.

Ухвалою суду від 10.07.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 24.07.2024.

Учасники справи у судове засідання 24.07.2024 не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, представник відповідача 06.06.2024 та 03.07.2024 подавав заяви про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням положень частини 3 статті 194, частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд визнав за можливе здійснити розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Рішенням від 18.08.2023 №52 позивачу з 14.06.2023 призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV з урахуванням страхового стажу 42 роки 8 місяців 22 дні.

01.09.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Листом від 31.10.2023 №0800-0305-8/78012 відділ перерахунків пенсії №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Управління повідомив позивача, що для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV позивачу рекомендовано надати довідку про підтвердження факту роботи в закладах та установах охорони здоров`я, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, в період з 2003 року по теперішній час на ДП ЗМКБ «Прогрес» та на СП «Санаторій- профілакторій «Славутич».

16.02.2024 позивач звернулась до Управління із заявою, в якій просила призначити та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Листом від 20.03.2024 № 5104-3262/Є-02/08-0800/24 Управління повідомило, що для визначення права на отримання грошової допомоги відповідно п.7-1 Прикінцевих положень Закону 1058, радить позивачу через особистий кабінет вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України подати заяву на перерахунок пенсії, додавши до неї довідку про те, що на день досягнення пенсійного віку позивач працювала в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах , робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років із зазначенням періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати та догляду за дитиною до трьох років та шести років та довідки про перейменування установ, де позивач працювала, або з відповідними документами звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України. Зазначено, що для отримання грошової допомоги позивачу необхідно надати довідку про підтвердження факту роботи в закладах та установах охорони здоров`я, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, в період з 2003 року по теперішній час на ДП ЗМКБ «Прогрес» та на СП «Санаторій- профілакторій «Славутич».

Позивач вважає, що на момент призначення пенсії за віком мала 42 роки 08 місяців 22 дні страхового стажу в галузі охорони здоров`я, до вересня 2023 року до органів Пенсійного фонду не зверталася, будь-яких видів пенсії не отримувала, на момент призначення пенсії за віком працювала у Державному підприємстві «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені ОСОБА_2 .Івченка на посаді лікаря-кардіолога вищої категорії лікувально/діагностичного відділення, тобто у закладі державної форми власності, а тому має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-1V передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е і ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, що передбачені, зокрема, Переліком №909.

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е-ж статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах (30 років для жінок) й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17, від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а тощо.

При цьому, за змістом пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII спостерігається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою №909, розділом 2 «Охорона здоров`я» якого (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

У примітці №2 до Переліку, затвердженого Постановою № 909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ (далі Закон №2801-ХІІ) не містить поняття лікарняний заклад, а у статті 3 надає визначення закладу охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Позивач вказує, що на момент призначення пенсії мала 42 роки 08 місяців 22 дні страхового стажу в галузі охорони здоров`я для визначення права на отримання грошової допомоги відповідно до 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-1V, що підтверджується трудовою книжкою та розрахунком пенсії позивача від 25.08.2023, проведеним Управлінням.

Водночас, за змістом долученого до матеріалів справи розрахунку пенсії позивача від 25.08.2023 вбачається, що 42 роки 08 місяців 22 дні це не спеціальний страховий стаж в галузі охорони здоров`я, а загальний страховий стаж позивача, який включає в себе період навчання, перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також періоди роботи, частину яких орган Пенсійного фонду не визнає як спеціальний стаж на посадах, визначених Постановою №909.

Так, згідно з долученим до матеріалів справи розрахунком страхового стажу позивача від 25.08.2023, до спеціального стажу роботи позивача як працівника охорони здоров`я (посади згідно з Постановою №909), Управлінням зараховано періоди з 01.08.1986 по 22.07.1987, з 23.07.1987 по 29.04.1988, з 17.04.1989 по 18.04.1994, з 19.04.1994 по 12.11.1995, з 13.11.1995 по 14.11.1995, з 15.11.1995 по 02.09.1996, з 03.09.1996 по 14.05.2003, з 01.11.2015 по 17.06.2019, з 18.06.2019 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 31.07.2023, що сукупно становить 23 роки 08 місяців 00 днів та є недостатнім для визначення права на отримання грошової допомоги відповідно до 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-1V.

За змістом позовної заяви позивач не наводить жодних аргументів щодо незгоди зі здійсненим відповідачем розрахунком страхового стажу для призначення пенсії, у тому числі в частині періодів спеціального стажу, що дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, не заявляє про необхідність зарахування певних періодів його роботи до спеціального стажу.

При цьому, позивач також не наводить аргументів щодо підстав для зарахування до спеціального стажу, що дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, періодів навчання з 01.09.1980 по 21.06.1986 та перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.04.1988 по 16.04.1989.

Також позивач жодним чином не обґрунтовує наявність підстав для зарахування до спеціального страхового стажу позивача, що дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, періодів його роботи з 15.05.2003 по 31.10.2015, які не визнані відповідачем як спеціальний страховий стаж та враховані лише до загального страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1 та 2 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, суд не може самостійно визначати підстави позову, якщо такі позивачем не заявлені, оскільки це суперечить завданням адміністративного судочинства.

Крім того, суд зазначає, що згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.08.1986, позивач станом на дату виходу на пенсію за віком працювала на посаді лікаря-кардіолога вищої категорії в медичному центрі Державне підприємство «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка.

Згідно з розрахунком пенсії позивача, долученим до матеріалів справи, Управління врахувало період роботи позивача з 01.07.2019 по 31.07.2023 перед виходом на пенсію як стаж працівника охорони здоров`я (посади згідно з Постановою №909), тобто, відповідач не заперечує, що на момент виходу на пенсію позивач працювала на посадах, які дають право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.

Спірним у даній справі є питання щодо віднесення закладу охорони здоров`я, в якому працювала позивач перед виходом на пенсію, до закладів та установ державної або комунальної форми власності.

Позивач надав до матеріалів справи письмові докази, з яких вбачається, що Державне підприємство «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка з 14.09.2011 має ліцензію на медичну практику за адресою: м.Запоріжжя, вул.Іванова, буд.2, серія АГ №603309, видана Міністерством охорони здоров`я України 25.10.2011.

Відповідно до Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 11.04.2012 №05.03.02-04/31154 встановлено відповідність приміщень Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка для здійснення медичної практики за адерсою: м.Запоріжжя, вул.Іванова, буд.2.

Медичний центр державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка у період з 07.12.2018 по 06.12.201 мав акредитацію закладу охорони здоров`я (Акредитаційний сертифікат першої категорії серія МЗ №014254, виданий Міністерством охорони здоров`я України).

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону №2801-ХІІ органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності.

Порядок створення, припинення закладів охорони здоров`я, особливості діяльності визначаються законом.

Мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням планів розвитку госпітальних округів, потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом).

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи. Заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати шляхом здійснення співробітництва територіальних громад у формах, передбачених законом, у тому числі як спільне комунальне підприємство.

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я державної власності можуть утворюватися та функціонувати як державні некомерційні підприємства або державні установи.

Не заперечуючи те, що Медичний центр державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка є закладом охорони здоров`я, суд доходить до висновку, що надані докази не доводять факт його належності саме до державних закладів охорони здоров`я, оскільки його організаційно-правова форма та підстави діяльності не узгоджуються з положеннями статті 16 Закону №2801-ХІІ.

Так обставина, що Державне підприємство «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка має державну форму власності, не свідчить про віднесення створеного на його базі медичного центру до мережі державних закладів охорони здоров`я, оскільки форма власності закладу охорони здоров`я не визначається в залежності від форми власності підприємства, що його утворило.

Надана до матеріалів справи копія статуту Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка не містить положень про діяльність медичного центру. При цьому, до суду не надано статуту (положення), затвердженого власником закладу (уповноваженим ним органом), на підставі якого провадить свою діяльність саме медичний центр як заклад охорони здоров`я.

Суд відхиляє посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №492/446/15 як нерелевантні, оскільки у вказаній справі спірним було питання щодо зарахування до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, періодів роботи на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках та аптечних складах, які не пройшли державну акредитацію, водночас, у даній справі спірним є питання щодо наявності підстав для віднесення медичного центру, який діє на базі Державного підприємства, до закладів охорони здоров`я державної форми власності.

З цих підстав також є неприйнятними посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 585/1498/17, оскільки у ній спірне питання стосувалося наявності підстав для врахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII періодів роботи на посаді лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету при колгоспі, а питання щодо форми власності закладу охорони здоров`я не вирішувалось.

Крім того, суд звертає увагу, що вищезазначені судові рішення суду касаційної інстанції прийняті за іншого нормативно-правового регулювання, оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин у даній справі норми Закону №2801-ХІІ зазнали неодноразових змін, зумовлених медичною реформою та удосконаленням законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я.

Водночас, з урахуванням чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, до суду не надано доказів, які б підтверджували, що медичний центр державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г.Івченка є державним закладом охорони здоров`я, а тому твердження позивача про те, що на момент виходу на пенсію вона працювала на посадах, передбачених Постановою №909, саме в закладах та установах державної форми власності, є недоведеним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24.07.2024.

Суддя М.О. Семененко