Справа № 520/34678/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р. Справа № 520/34678/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 16.02.24 по справі № 520/34678/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся адвокат Коломойцев М.М. з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" лише за період з 20.12.2016 по першу половину серпня 2020 року; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсації за період з 20.12.2016 року по 20.07.2023 року згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 20.12.2016 року по 20.07.2023 року згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" (з урахуванням виплачених сум).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 10.08.2020 по 20.07.2023 згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період 10.08.2020 по 20.07.2023 згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відмовляючи в задоволенні позову з дати порушеного права на пенсію позивача - 20.12.2016 по дату проведення перерахунку такої пенсії - 09.08.2020, суд першої інстанції помилково вказав, що за цей період компенсація втрати доходу нарахована та виплачена, не дослідивши інші обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 відповідачем пораховано індекси інфляції не від усієї заборгованості наростаючим підсумком, а окремо по кожному місяцю недоплати, що свідчить про те, що сплачена сума компенсації у розмірі 55002,72 грн прорахована з порушеннями ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. Зазначене свідчить на користь того, що сума компенсації втрати частини доходу повинна бути обчисленою шляхом множення коефіцієнту індексації 31,4% ( грудень 2016 - початок порушеного права, згідно розрахунку компенсації відповідача) на всю суму заборгованості - 472874,33 грн., за весь період недоплати - з дати порушеного права на пенсію позивача 20.12.2016 по 20.07.2023 - день фактичної виплати належних позивачеві сум, зазначена дата йде в узгодженні з нормою ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив підстави позову за фактом неправильного розрахунку відповідних сум компенсації як у часовому проміжку, так і у розрізі ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі №520/2170/2020 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії з 20.12.2016 та виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії з 01.01.2016 без відстрочення та прив`язки до періодів, які встановлено постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 однією сумою та виплатити ОСОБА_1 компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2016.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду нараховано у першій половині серпня 2020 року заборгованість з пенсії у розмірі 472874,33 грн та компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" у розмірі 55002,72 грн, разом у сумі 527877,05 грн, що відповідає даним витягу з підсистеми «ПВП ДКГ».

Відповідні суми компенсації за несвоєчасну виплату пенсії розраховані ГУ ПФУ в Харківській області за період з дати порушення права на позивача (20.12.2016) по дату проведення перерахунку такої пенсії (09.08.2020 включно), фактична виплата нарахованих сум пенсії без нарахованої компенсації відбулась 20.07.2023.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок проведено за період з дати порушеного права на пенсію позивача (20.12.2016) по дату проведення перерахунку такої пенсії (09.08.2020) попри те, що фактична виплата нарахованих сум пенсії, належної позивачу, відбулась 20.07.2023. Суд першої інстанції виснував, що закон пов`язує виплату компенсації частини доходів саме з датою фактичної виплати своєчасно невиплаченого грошового доходу, в межах спірних правовідносин усі умови, визначені чинним законодавством для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 10.08.2020 року по 20.07.2023 дотримані, проте, відповідач всупереч нормам чинного законодавства не виконав вимоги закону щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, виходячи саме зі строку затримки виплати пенсії позивачу, чим припустив протиправну бездіяльність.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 здійснена відповідачем на виконання рішення суду від 01.04.2020 у справі №520/2170/2020, на момент складення такого розрахунку відповідач не мав даних для проведення нарахувань за подальші місяці, тому станом на момент складення такого розрахунку він є обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову не оскаржується, в той час як позивач оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Водночас, зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 Закону № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Так, використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, зокрема, і на підставі судового рішення.

Суд першої інстанції виснував, що в межах спірних правовідносин усі умови, визначені чинним законодавством для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 10.08.2020 по 20.07.2023 дотримані, проте, відповідач всупереч нормам чинного законодавства не виконав вимоги закону щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, виходячи саме зі строку затримки виплати пенсії позивачу, чим припустив протиправну бездіяльність. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 відповідачем під час обчислення компенсації, яку заобов`язано нарахувати за висновками суду у справі № 520/2170/20, пораховано індекси інфляції не від усієї заборгованості наростаючим підсумком, а окремо по кожному місяцю недоплати, що свідчить про те, що сплачена сума компенсації у розмірі 55002,72 грн прорахована з порушеннями ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Тобто фактично позивач не погоджується з тим, яким чином виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі №520/2170/2020, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2016, зокрема в частині того, яким чином та із застосування якої суми заборгованості та індексів інфляції відповідач провів нарахування компенсації втрати частини доходів.

При цьому предмет позову у справі № 520/2170/2020 та у справі, що розглядається, є тотожним за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 (нарахування та виплата компенсації за несвоєчасну виплату пенсі).

Відповідно до частини першої ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У силу вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Згідно частини другої ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами частини першої ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Отже, процесуальним законом встановлено спеціальний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду слугували, на думку позивача, протиправні дії відповідача щодо нарахування за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 індексів інфляції не від усієї заборгованості наростаючим підсумком, а окремо по кожному місяцю недоплати.

Таким чином, звернення позивача до суду з даними позовними вимогами обумовлено його незгодою з діями відповідача, вчиненими на виконання судового рішення в адміністративній справі № 520/2170/2020, яке набрало законної сили, зокрема з порядком виконання рішення суду в частині застосування індексів інфляції під час визначення остаточної суми заборгованості.

З огляду на вказане, позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання нового позову про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2016 по день фактичної виплати заборгованості.

Предмет позову не містить вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо неправильного розрахунку індексів інфляції не від усієї заборгованості наростаючим підсумком, щоб надало можливість ідентифікувати заявлені вимоги як новий предмет позову.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення суду у справі № 520/2170/2020, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача або встановлення судового контролю, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11.02.2021 в адміністративній справі № 420/5234/19 та 11.12.2020 в адміністративній справі № 826/13146/18, від 13.10.2021 в адміністративній справі № 420/6784/21.

У даному випадку новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але вже на стадії виконання судового рішення.

При цьому Верховний Суд зазначив, що поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів уважає, що замість відмови в задоволенні вимог позову про нарахування та виплату позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" за період з 20.12.2016 по 09.08.2020, суд першої інстанції повинен був закрити провадження в цій частині.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині визначені ст.319 КАСУ, частиною першою якої судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.238 цього Кодексу, у тому числі і у визначеному п.1 ч.1 випадку, тобто, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог позову та у відповідній частині суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 по справі № 520/34678/23 - скасувати в частині відмови в задоволенні вимог позову.

Провадження у справі № 520/34678/23 в частині вимог позову про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" за період з 20.12.2016 по 09.08.2020; визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсації за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати"; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 20.12.2016 по 09.08.2020 згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" (з урахуванням виплачених сум) закрити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов