Справа № 380/8185/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/8185/24 пров. № А/857/11761/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

за участю представника позивача Кусого А.В.,

за участю представника відповідача Бехарської Т.М., Хурдепи С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року, прийняте суддею Костецьким Н.В. у м. Львові, повний текст складено 06.05.2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій останнього щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №68450521 та скасування постанови Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору № 64097662 від 13.01.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 позов задоволено.

Суд виходив з того, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, виданим 28.12.2020 Сихівським районним судом м. Львова.

У разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19

Оскільки, Пустомитівський ВДВС не вчинив жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження ВП №68450521, суд вважає, що останній допустив протиправну бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження зі стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору, а не вчинив протиправні дії як вважає позивач.

За таких обставин, визнано протиправною бездіяльність Пустомитівського ВДВС щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №68450521 та визнано протиправною і скасовано постанову Сихівського ВДВС від 13.01.2021 у виконавчому провадженні № 64097662 про стягнення виконавчого збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Сихівський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного Закону - не можуть застосовуватися.

Судом першої інстанції не взято до уваги, те що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами ( ч.1 ст.122 КАС України).

Зазначає, що на момент подання позовної заяви постанова про стягнення виконавчого збору № 64097662 від 13.01.2021, яка перебуває на виконанні є чинною, боржником жодних заходів щодо її оскарження, визнання такої незаконною чи неправомірною не вживалися, постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2022 також боржником не оскаржувалась.

Винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 02.02.2022 в межах виконавчого провадження №68453450 приватним виконавцем Онишкевичем Р.І. жодним чином не підтверджує факт повної чи часткової сплати боржником основної винагороди.

Виконавче провадження № 64097662 з примусового виконання виконавчого листа № 461/3197/18 виданий 28.12.2020 Сихівським районним судом м. Львова було завершене на підставі п. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а не передано для подальшого виконання приватному виконавцеві.

Покликається на те, що Верховний Суд у п. 44 постанови № 580/192/23 від 26.01.2024 виснував, що необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

З приводу подвійного стягнення виконавчого збору та основної винагороди, апелянт зазначає, що позивач необґрунтовано посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19, оскільки обставини у справі № 320/6215/19 та їх нормативна оцінка судом касаційної інстанції істотно різняться від обставин у даній справі, що виключає підстави для урахування висновку Верховного Суду при ухвалені судового рішення.

Зокрема у справі № 320/6215/19 позивач пред`явив позов до приватного виконавця, в якому просив суд визнати неправомірною і скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Позов обґрунтував тим, що приватний виконавець не мав підстав для прийняття оскаржуваної постанови одночасно з відкриттям виконавчого провадження, оскільки не виконав рішення суду і мав право на стягнення основної винагороди лише після повного або часткового виконання рішення.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в позові.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у Сихівському ВДВС перебувало виконавче провадження № 64097662 з виконання виконавчого листа № 461/3197/18 від 28.12.2020, виданого Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 забезпечувального платежу та завдатку у сумі 2190770,00 грн.

13.01.2021 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. у виконавчому провадженні №64097662 винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження; про стягнення виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. У частині 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2021 зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору 219077,00 грн.

01.02.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із надходженням відповідної заяви представника стягувача.

02.02.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. винесено постанову у виконавчому провадженні №68450521 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ВП №64097662 від 13.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 219077,00 грн.

В ході виконання державним виконавцем встановлено, що боржник за адресою зазначеною у виконавчому документі не проживає, а проживає на території Пустомитівського ВДВС у Львівській області.

11.11.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. винесено постанову ВП №68450521 про передачу виконавчого провадження, якою постанову №64097662 від 13.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору передано за підвідомчістю до Пустомитівського ВДВС.

27.03.2023 державним виконавцем Пустомитівського ВДВС Ощіпко Т.Б. винесено постанову ВП №68450521 про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання постанову №64097662 від 13.01.2021 про стягнення виконавчого збору.

Поряд з наведеним, 02.02.2022 приватним виконавцем виконавчого органу Львівської області Онишкевичем Р.І. винесено постанову ВП №68453450 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 461/3197/18 від 28.12.2020, виданого Сихівським районним судом м. Львова.

Також, 02.02.2022 приватним виконавцем виконавчого органу Львівської області Онишкевичем Р.І. винесено постанову ВП №68453450 про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основної винагороди у сумі 219077,00 грн. (такої ж суми).

16.02.2024 представник позивача звернувся до Пустомитівського ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, мотивуючи заяву тим, що стягнення з боржника виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати.

Однак, відповіді на вказану заяву він не отримав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VІІІ (набув чинності 05 жовтня 2016, далі як і раніше - Закон № 1404-VІІІ).

У відповідності до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

В силу вимог ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону 1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 8 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 4 статті 42 Закону 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону 1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами частин 1-5 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У відповідності до ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів статті 31 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 цього Порядку визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні № 68450521 державним виконавцем фактичного виконання судового рішення досягнуто не було.

Згодом, 02.02.2022 приватним виконавцем винесено постанову ВП №68453450 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 461/3197/18 від 28.12.2020, виданого Сихівським районним судом м. Львова. Також, 02.02.2022 приватним виконавцем винесено постанову ВП №68453450 про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основної винагороди у сумі 219077,00 грн.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 висловив правову позицію стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа та зазначив наступне.

Так, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення із боржників виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення беззаперечно тягне за собою додаткові витрати. Вказана обставина може розглядатися як накладання непропорційного та надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України і ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Верховний Суд у вищевказаній постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 зазначив, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд повторно зазначив, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Отже, Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2023 у справі №160/695/22 дійшов висновку, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки, Пустомитівський ВДВС не вчинив жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження ВП №68450521, то допустив протиправну бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження зі стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З приводу строків звернення то судом першої інстанції надано цьому оцінку в ухвалі від 29.04.2024 (а.с.34), а апеляційний суд не знайшов підстав щоб не погодитись.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі №380/8185/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 24.07.2024.