Справа № 300/4687/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" липня 2024 р. справа № 300/4687/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправним та скасування рішення від 25.04.2024, зобов`язання до вчинення дій, -
Позиції сторін. Процесуальні дії суду:
Ухвалою від 14.06.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
ГУ ПФУ в Житомирській області до відзиву від 20.06.2024 на позовну заяву долучило копії документів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 30-71).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 17.04.2024 до через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 84-87). До вказаної заяви від 17.04.2024 були долучені копії: паспорта громадянина України (а.с. 88-90); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 91); трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1982 (а.с. 92-95); довідки Вищого професійного училища № 14 м. Коломиї від 22.12.2023 № 01-10/234 (а.с. 96); довідки ТДВ «Коломийський ДОЗ» (а.с. 97); довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.12.2023 № 452 про період військової служби (а.с. 98); довідки ПАТ «Коломиясільмаш» від 08.01.2024 № 16 про період роботи (а.с. 99); листа Архівного відділу Коломийської міської ради від 12.02.2024 № 83/02.2.4-01 про відсутність документів СТК «Карпатець» (а.с. 100); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААА № 470473 (а.с. 101); листа Архівного відділу Коломийської РДА від 10.01.2024 № 04-01/Д-1 про відсутність документів кооперативу «Рената» та кооперативу «Карпатець» (а.с. 102); листа Трудового архіву Печеніжинської селищної ради Коломийського району від 16.07.2024 № Д-05/02.3-07 про відсутність відомостей про нарахування заробітної плати по кооперативу «Вікторія» за 1991 рік (а.с. 103); довідки ПАТ «Коломиясільмаш» від 19.01.2024 № 12/13 про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с. 104); Архівної довідки Державного архіву Івано-Франківської області від 30.01.2018 № М-6/04-10 про реєстрцію статуту ТСК «Карпатець» (а.с. 105).
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.
Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 18.03.1998 народився 09.04.1964 (а.с. 10), а тому на час звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від 17.04.2024 позивач досягнув віку 60 років.
Судом встановлено, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.04.2024 про призначення пенсії за віком, страховий стаж позивача становить 29 років 06 місяців 12 днів, що підтверджується розрахунком стажу (а.с. 60).
З огляду на зміст позовної заяви, представник позивача оспорює незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 лише двох періодів роботи позивача: з 01.10.1991 по 13.12.1992, з 03.01.1996 по 05.10.1998.
Щодо періоду роботи позивача з 01.10.1991 по 13.12.1992, то такий період незарахований ГУ ПФУ в Житомирській області до страхового стажу ОСОБА_1 з тих підстав, що назва організації на прийнятті не відповідає назві на печатці, довідка про перейменування відсутня.
Суд звертає увагу на те, що згідно з статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.10.1991 прийнятий на посаду водія в м/п «Вікторія» на підставі наказу № 4 від 01.10.1991; з 13.12.1992 звільнений у зв`язку із закриттям м/п « ОСОБА_2 » на підставі наказу № 21 від 13.12.1991 (а.с. 14).
В спірний період була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 Інструкції № 162).
Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу Відомості про роботу у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок Про трудові книжки робітників і службовців від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку запис № 15 про прийом ОСОБА_1 на роботу в м/п «Вікторія», записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, вчинений на підставі наказу № 4 від 01.10.1991.
Запис № 16 про звільнення з роботи 13.12.1992 з м/п «Вікторія» записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, містить відтиск печатки підприємства, назву та підпис посадової особи такого підприємства, вчинений на підставі наказу № 21 від 13.12.1991 (а.с. 14).
Суд звертає увагу на те, що позивач прийнятий та звільнений з одного і того ж Малого підприємства «Вікторія». Відповідач у рішенні не вказав у чому полягає невідповідність назви Малого підприємства «Вікторія» назві на печатці, якою завірений запис про звільнення позивача.
Проте, як вже зазначав суд вище, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазнала такого порушення, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає позивачу право на призначення пенсії по інвалідності, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17, від 21.02.2018 в справі № 687/975/17.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, органом Пенсійного фонду України не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.
Натомість, позивач самостійно звернувся до архівних установ з метою отримання документів про період роботи з 01.10.1991 по 13.12.1992 в Малому підприємстві «Вікторія».
Так, листом Архівного відділу Коломийської РДА від 10.01.2024 № 04-01/Д-1 повідомлено ОСОБА_1 , що документи кооперативу «Вікторія» на зберігання передані в трудовий архів Печеніжинської селищної ради (а.с. 102).
Листом Трудовий архів Печеніжинської селищної ради Коломийського району від 16.07.2024 № Д-05/02.3-07 повідомлено позивача, що відомості про нарахування заробітної плати по кооперативу «Вікторія» за 1991 рік не надані на зберігання до Трудового архіву Печеніжинської селищної ради, у відомостях нарахування заробітної плати за 1992 рік прізвище ОСОБА_1 не значиться (а.с. 103).
Суд звертає увагу на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Натомість, згідно вимог пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, або коли трудова книжка містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В спірному випадку трудова книжка серії НОМЕР_1 від 25.07.1982 містить відомості про період роботи позивача з 01.10.1991 по 13.12.1992 в Малому підприємстві «Вікторія». Така трудова книжка є належним та допустимим доказом вказаного періоду роботи позивача, оскільки містить інформацію стосовно періоду роботи з 01.10.1991 по 13.12.1992 в Малому підприємстві «Вікторія», а саме: дати прийняття на роботу, найменування роботодавця, де працював позивач, а також зазначено на підставі яких наказів (протоколів) позивач прийнятий на роботу та звільнений з роботи, містить підпис відповідальної особи підприємства та відтиск печатки.
Також суд звертає увагу на те, що записи в трудовій книжці про період роботи позивача з 01.10.1991 по 13.12.1992 записи №№ 15, 16, узгоджуються в хронологічному порядку із попереднім записом про звільнення та із записом про прийняття на роботу після звільнення з Малого підприємства «Вікторія» - записи № 14, 17.
Отже, трудова книжка серії НОМЕР_1 від 25.07.1982 є основним та достатнім документом, що підтверджує стаж роботи позивача з 01.10.1991 по 13.12.1992 в Малому підприємстві «Вікторія».
Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що вказані заперечення відповідачів щодо наданої позивачем трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування періоду роботи позивача з 01.10.1991 по 13.12.1992 для обрахунку стажу при призначенні пенсії. За вказаних обставин, рішення органу Пенсійного фонду України є з надмірним формалізмом, наслідком чого стало порушення конституційного права позивача на соціальний захист у формі отримання пенсії за віком.
Щодо періоду роботи позивача з 03.01.1996 по 05.10.1998, то такий період незарахований ГУ ПФУ в Житомирській області до страхового стажу ОСОБА_1 з тих підстав, що на записі про звільнення відсутній підпис відповідальної особи.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 03.01.1996 прийнятий на посаду механіка в Мале приватне підприємство «Рената» на підставі наказу № 1 від 03.11.1996; з 05.10.1998 звільнений за власним бажанням на підставі наказу № 5 від 05.10.1998 запис №№ 19, 20 (а.с. 14).
В спірний період була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 зазначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
В спірному випадку запис № 19 про прийом ОСОБА_1 на роботу в Мале приватне підприємство «Рената», записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, вчинений на підставі наказу № 1 від 03.11.1996.
Запис № 20 про звільнення з роботи 05.10.1998 з Малого приватного підприємства «Рената», записаний акуратно, є чітким та зрозумілим, містить відтиск печатки підприємства, назву та вчинений на підставі наказу № 5 від 05.10.1998.
Запис № 29 про звільнення з роботи 05.10.1998 не містить підпису посадової особи Малого приватного підприємства «Рената», однак суд переконаний, з огляду на вказані вище положення Інструкції та Порядку, що важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника його роботодавцем.
Отже, записами трудової книжки трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1982 підтверджено періоди трудової діяльності позивача з 01.10.1991 по 13.12.1992 та з 03.01.1996 по 05.10.1998.
При цьому, суд звертає увагу на те, що в прохальній частині позовної заяви представник позивача вказала початок періоду, який не зарахований до страхового стажу позивача, - 03.01.1993. Водночас в описовій частині позовної заяви вказано початок періоду - 03.01.1996. За вказаних обставин, суд вважає, що представник позивача допустила описку в даті початку періоду роботи ОСОБА_1 в Малому приватному підприємстві «Рената», а саме: 03.01.1993 по 05.10.1998, замість правильно: 03.01.1996 по 05.10.1998, яка не впливає на суть спору.
Суд вважає, що відмова пенсійного органу в призначенні позивачу пенсії за віком свідчить про непропорційне втручається в гарантоване Державою право особи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в формі права на пенсію за віком. Зазначені дії органу державної влади є порушенням принципу правової визначеності у відносинах Держави з людиною її громадянином як складового елементу гарантованого Конституцією України принципу верховенства права.
Отже, в спірному випадку, суд дійшов висновку, що позивачу безпідставно не зараховано до страхового стажу, що дає право на пенсію, періоди роботи з 01.10.1991 по 13.12.1992 та з 03.01.1996 по 05.10.1998.
З огляду на зміст положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень територіального органу Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсії особі за її заявою.
В спірному випадку судом зроблено висновок про те, що відповідач 2 безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача, що дає право на пенсію, періоди роботи з 01.10.1991 по 13.12.1992 та з 03.01.1996 по 05.10.1998
Суд звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії та зарахування періодів роботи до страхового стажу особи.
Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п. 4.3).
Заяву від 17.04.2024 про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в Житомирській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком та незарахувало до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.10.1991 по 13.12.1992 та з 03.01.1996 по 05.10.1998.
Із вказаного можна виснувати, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 , орган пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність в позивача права на призначення пенсії за віком та здійснював розрахунок стажу, в розумінні Порядок № 22-1, є ГУ ПФУ в Житомирській області.
Отже, саме ГУ ПФУ в Житомирській області, яке розглядало заяву позивача від 17.04.2024 та протиправно не зарахувало до страхового стажу, що є дає право на пенсії за віком періоди роботи ОСОБА_1 , є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, який повинен усунути допущену ним помилку, та вчинити дії зобов`язального характеру для відновлення порушеного права позивача.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, керуючись статтею 9 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути подану позивачем заяву від 17.04.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти за результатами її розгляду рішення, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.10.1991 по 13.12.1992 та з 03.01.1996 по 05.10.1998.
Суд відмовляє в задоволенні позову до Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Таким чином, позов належить задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 11.06.2024 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн. (а.с. 6).
З огляду на часткове задоволення позову, ОСОБА_1 належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн. (50% ставки судового збору).
Щодо витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 грн., то відповідно до частини сьомої статі 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Пунктом 1 частини третьої зазначеної сатті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До позовної заяви представник позивача долучила: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 522 від 13.05.2013 (а.с. 4); квитанцію до платіжної інструкції від 11.06.2024 про сплату 2500,00 грн. за складання позовної заяви (а.с. 6); копію ордеру серії АТ № 1057432 від 11.06.2024 (а.с. 16).
Водночас, представник позивача не надала суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правничої допомоги позивачу саме в цій адміністративній справі.
Таким чином на час прийняття рішення в цій справі в суду відсутні підстави для розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Відмовити в позові до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , вулиця Ольжича, 7, місто Житомир, Житомирська область, 10003.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.