Справа № 640/9010/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9010/22 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області та Державної міграційної служба України про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточненої позовної заяви, просив:

1) визнати протиправним та скасувати висновок Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (відповідач - 1) від 03.09.2021 про розгляд матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) визнати протиправним та скасувати п.1 Наказу Державної міграційної служба України (відповідач - 2) від 07.09.2021 №141 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання»;

3) зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки та висновків, наданих судом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на правову позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 03.08.2018 у справі №820/1608/17 вказує, що згідно з вимогами Порядку №251 посвідка на постійне проживання може бути скасована суб`єктом владних повноважень лише у випадку скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України «Про імміграцію». Інших підстав для скасування вже виданої посвідки на постійне проживання діюче законодавство не передбачає. Натомість, судом не встановлено, що з дати видання посвідки виникли обставини, передбачені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію (посвідки на постійне проживання в Україні) позивача.

Позивач наголошує, що відповідачем не надано доказів того, що на час отримання відповідних посвідок, документи позивача не були оформлені та подані відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію», тому їх видача відбулася відповідно Закону України «Про імміграцію». Отже, висновок ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 03.09.2021 стосовно позивача не свідчить про те, що на час отримання відповідних посвідок, його документи не відповідали вимогам Закону України «Про імміграцію».

На переконання позивача, відсутність, на момент проведення службовими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області перевірки, певних документів, зокрема рішення уповноваженого органу, у справі про видачу позивачу тимчасової посвідки на постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, не свідчить про наявність порушень міграційного законодавства, а відповідальність за збереженість документів, що надійшли до органу ДМС або створені ним, несуть його посадові особи.

Окремо апелянт зазначає, що у нього за період легального проживання на території України народилася донька, яка станом на сьогодні є малолітньою. До початку війни проживав в цивільному шлюбі з громадянкою України 15 років. Позбавляти малолітню дитину батька, за особистими мотивами органами ДМС є незаконно та неправомірно.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області та Державної міграційної служба України про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії.

Державна міграційна служба України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що рішення про документування позивача - ОСОБА_1 (у дійсності - громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 ) посвідками на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 (отриманої у порядку обміну) прийняте з порушенням вимог законодавства, у зв`язку із чим відповідно до абзацу 3 пункту 73 Порядку оформлення № 321 визнані недійсними наказом Голови ДМС.

При цьому відповідач зазначає, що ДМС прийнято рішення про визнання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, жодний нормативно-правовий акт України не передбачає наявність у іноземців та осіб без громадянства одразу двох статусів, які дають право на законне проживання на території України.

Також відповідач наголошує, що позивач із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання не звертався та правові підстави для оформлення посвідки на постійне проживання позивачу відсутні, матеріали справи від 27.03.2002 № 102445 не містять належного звернення до компетентного органу на розгляд такої заяви, тому позовна вимога про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач - ОСОБА_1 , прибув з Іраку на територію України як син службовця миротворчого контингенту Збройних Сил України ОСОБА_1 . У 2002 році позивач разом із своїм батьком був документований тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.10.2002. У серпні 2004 року Управлінням ГП та ІС ГУ МВС України у м. Києві здійснено обмін зазначеної посвідки на постійне проживання, видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.08.2004 як особі без громадянства.

У квітні 2021 року позивач (з родиною) звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з питання отримання посвідки на постійне проживання із безконтактним електронним носієм у порядку обміну. Зазначене звернення направлено до ДМС для розгляду в межах компетенції.

За результатом розгляду листа Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вх.№ 10975.4/Х-6579.3/21/28.2 від 19.04.2021) щодо звернення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про отримання посвідок на постійне проживання із безконтактним електронним носієм у порядку обміну Департаментом у справах іноземців та осіб з громадянства ДМС (далі - ДСІОБГ) повідомлено ЦМУ ДМС про необхідність встановлення наявності правових підстав для оформлення таких документів.

У подальшому ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області залучено, як співвиконавця розгляду колективного звернення родини ОСОБА_7 від 01.06.2021, яке зареєстроване в ДМС 05.06.2021 за вхідним № НОМЕР_3 , отримане з Офісу Президента України, щодо надання сприяння в оформленні посвідок на постійне проживання безконтактним електронним носієм у порядку обміну та посвідчень особи без громадянства для виїзду за кордон, оскільки заявниками у діях працівників ДМС вбачаються ознаки порушення їх законних прав.

03.09.2021 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області складено висновок про розгляд матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Республіки Ірак ОСОБА_1 (далі - оскаржуваний висновок).

У вказаному висновку відповідач зазначив, що ним здійснено розгляд матеріалів справи про документування ОСОБА_1 тимчасовою посвідкою на постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. Крім того, розглянуті та проаналізовані документи, надіслані листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 28.08.2021 №8.1-3368/8-21.

В оскаржуваному висновку відповідач - 1 встановив, що у справі від 27.03.2002 № 102445 знаходиться рукописна, не звірена оригіналом копія листа від 16.09.2002 № 2/1/5-28569 без зазначення адресата з позначкою про підпис цього листа т.в.о. начальника Управління (назва органу не зазначена) ОСОБА_8 , такого змісту: «У зв`язку із оперативною необхідністю просимо Вашого сприяння оформленні «Посвідчення особи без громадянства» та «Посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон» наступним гр. Іраку: 1. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 3. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 4. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 5. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Відповідач - 1 звернув увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено видача такого документу, як «Посвідчення особи без громадянства».

Також у матеріалах особової справи родини ОСОБА_4, сформованої відділом МР УАСМ ГУ МВС України у м. Києві, наявна заява-анкета про надання дозволу на постійне проживання в Україні із позначкою «до вх. 2731 д 17.09.2002» без дати у графі подачі документів та за відсутності у відповідних графах заяви підпису заявника та посадової особи, яка здійснила прийом цих заяв громадян Республіки Іраку, як від осіб без громадянства. При цьому до вказаних заяв-анкет долучені копії сторінок паспортів громадян Іраку із персональними даними заявників.

Відповідно до нотаріально завірених перекладів сторінок цих паспортів від 26.08.2021, здійснених ДМС за власною ініціативою, установлено, що копія паспортів не містить такої складової власного імені, як « ОСОБА_7 », тобто інформація про прізвище заявників, зазначена у посвідках, є хибною і не відповідає дійсності.

Так, особа, яка назвалася « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно-перекладу паспортного документа має персональні дані « ОСОБА_12, 1973 р.н.». У подальшому при оформленні документів особі з прізвищем « ОСОБА_7 » його персональні данні постійно варіювалися, зокрема відбувалася зміна порядку написання слів у повному імені, зміна літер складових частинах повного імені, збільшення або зменшення кількості складових слів повного імені, зміна дати народження, проте заходи щодо встановлення тотожності особи за фотозображенням або іншими способами не проводилися.

На думку відповідача, зазначене свідчить, що заявник був обізнаний про невідповідність інформації, зазначеній у його паспортних документах та отриманій посвідці, тому не міг мати жодних легітимних очікувань щодо захисту свого права.

З 07.08.2001 в Україні питання отримання права на постійне проживання регулюється Законом України «Про імміграцію». Відповідно до статті 11 цього Закону посвідка на постійне проживання видається на підставі дозволу на імміграцію або відповідно до абзацу 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію». Будь-яких нормативних актів, які б регламентували видачу таких документів у зв`язку із службовою необхідністю за листами Служби безпеки України або інших правоохоронних органів України законодавством не передбачено.

Відповідач встановив що у особовій справі ОСОБА_6 також відсутні документи, які б підтверджували підстави для отримання дозволу на імміграцію або посвідки на постійне проживання.

Однак, без проведення належної перевірки даних заявника на наявність підстав для відмови залишенні на постійне проживання, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», без прийняття рішення або іншого підсумкового документу, ОСОБА_6 видано тимчасову посвідку на постійне проживання, датовану 09.10.2002 серії НОМЕР_1 .

У подальшому, на підставі копії листа (орган не зазначений), з аналогічним оформленням зазначеному вище листа, від 16.09.2002 щодо оформлення громадянам Іраку посвідчень особи без громадянства для виїзду за кордон, без проведення перевірок, передбачених Правилами оформлення №321 і видачі посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, затвердженими наказом МВС України від 15.02.1998 № 97 ДСК (для службового користування, що діяли і момент оформлення), та без прийняття відповідного рішення, що приймалося керівником уповноваженого органу, оформлено та видано ОСОБА_6 посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон.

У липні 2004 року Управлінням ГП та ІС ГУ МВС України у м. Києві прийнято заяву-анкету на обмін посвідки на постійне проживання на підставі зазначеному вище аналогічного листа (орган не зазначено) без реквізитів про оформлення довідки на постійне проживання в Україні громадянам Іраку .

У зв`язку з цим, ОСОБА_6 як громадянину Іраку видана посвідка на постійне проживання від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 , у якій у графі громадянство зазначено «особа без громадянства» на персональні дані « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Станом на дату видачі зазначеної вище посвідки, - такий документ оформлювався відповідно до Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (скасований Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251). Проте, всупереч цьому порядку в матеріалах особової справи ОСОБА_6 відсутній дозвіл на імміграцію як необхідна підстава для оформлення відповідної посвідки.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 двічі отримував посвідки на постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон з порушенням вимог чинного законодавства України.

Листом Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України на запит Управління ГІРФО ГУМВС України у м. Києві від 03.12.2007 № 11/1258 щодо статусу іноземців, яким видано посвідки на постійне проживання в Україні за клопотанням СБУ у зв`язку із службовою необхідністю, повідомлялося, що, відповідно до діючого законодавства України, їх не можна вважати особами, імміграція яких становить державний інтерес для України, також вони не підпадають під дію Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», також на має інших підстав вважати їх документування законним з огляду а вимоги статті 4 Закону України «Про імміграцію». Тобто, - факт видачі таких документів є грубим порушенням імміграційного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України.

Тому, на думку відповідача, дії, вчинені (у тому числі прийняті рішення) всупереч законам України, є незаконними і не можуть мати правових наслідків, передбачених законами України для правомірних дій чи рішень.

У зв`язку з викладеним, звернення такої особи стосовно набуття громадянства України, надання дозволу на імміграцію в Україну для неї або її близьких родичів, обміну посвідок на проживання в подальшому не можуть розглядатись на загальних засадах міграційного законодавства країни, оскільки відсутні правові підстави для здійснення таких дій.

Отже, відповідач у ході перевірки матеріалів справи про оформлення ОСОБА_6 посвідок на постійне проживання, встановив, що вони оформленні з порушенням вимог законодавства, тому підлягають скасуванню на підставі пункту 73 Порядку №321.

Крім того, ДМС України під час розгляду звернення ОСОБА_6 , виявлено ознаки схожості його фотозображення з фотозображенням особи, яка міститься у анкеті особи, що звертається із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з установчими даними громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ДМС України, керуючись пунктами 3.1, 3.2 Меморандуму про співробітництво, зокрема, з питань проведення експертизи, експертних і наукових досліджень, пов`язаних з попередженням, виявленням, підробкою документів, що підтверджують громадянство, посвідчують особу і її спеціальний статус, або документів, що стали підставою для їх видачі, укладеного 23.12.2019 між Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України та ДМС, надіслала відповідний акт від 06.07.2021 №8.1-5352/2-21 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з проханням здійснити дослідження та надати інформацію: чи є однією і тією ж самою особою особа, фотозображення якої міститься у анкеті особи, що звертається із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 14.03.2012 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченні особи (паспорт) НОМЕР_4 особа, фотозображення якої містяться у копії заяви-анкети на постійне проживання в Україні (до вх. 2731 від 17.09.2002), копії паспорта НОМЕР_5 , копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , оформлених на ім`я особи без громадянства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідь на зазначений лист ДМС України отримало відповідь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 29.07.2021 №9350-21-3, в якій зазначено, що на основі проведених досліджень ідентифікації особи за ознаками зовнішності можна стверджувати, що особа, фотозображення якої міститься на анкеті особи, що звертається із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 14.03.2012, - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у посвідченні особи НОМЕР_4 та особа, фотозображення якої містяться у копії заяви-анкети на постійне проживання в Україні (до вх. 2731 від 17.09.2002), копії паспорта НОМЕР_5 , копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_6 , копії посвідчення особи без громадянства для виїзду кордон серії НОМЕР_7 , оформлених на ім`я особи без громадянства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - є однією і тією ж особою.

При цьому, ДМС України 29.03.2013 прийнято рішення про визнання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, яка потребує додаткового захисту. У зв`язку з цим, ОСОБА_13 отримав посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, дійсне до 29.03.2018.

Отже, ОСОБА_6 ( ОСОБА_13 ) має визначений правовий статус - особа, яка потребує додаткового захисту та отримав посвідчення особи, що потребує додаткового захисту, - паспортний документ, що посвідчує особу свого власника та підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Однак, відповідач вважає, що чинним законодавством України не передбачено наявність у іноземців та осіб без громадянства одразу двох статусів, які дають право на законне проживання на території України.

Також відповідачем - 1 встановлено, що оригінал паспорта громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зберігається у ЦМУ ДМС і громадянин Республіки Ірак ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, що безстроково на законних підставах перебуває на території України, та для підтвердження цього факту йому необхідно звернутися до ЦМУ ДМС з заявою щодо обміну посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з довідкою відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС від 19.08.2021 відповідачем установлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Особа із даними « ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », зареєстрованим не значиться. При цьому у колективній заяві родини ОСОБА_7 , яка зареєстрована в ДМС 15.06.2021 за вхідним № НОМЕР_3 , зазначено вказану адресу для листування із « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На вказану адресу відповідачем-2 направлена відповідь на зазначене звернення від 08.07.2021 № КО-5278-21/8.1/2509-21, проте вона повернулася до ДМС України із відміткою «не проживає».

З огляду на викладене, відповідач - 1 дійшов висновку про те, що рішення про документування ОСОБА_6 (у дійсності - громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 ) посвідками на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 (отриманої порядку обміну) прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, тому, відповідно до абзацу 3 пункту 73 Порядку оформлення № 321 повинні бути визнані недійсними наказом Голови ДМС.

На підставі оскаржуваного висновку Державна міграційна служба України прийняла Наказ від 07.09.2021 №141 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», першим пунктом якого визнані недійсними посвідки на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 , видані позивачу.

Вважаючи вказані висновок та наказ відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, посилаючись на те, що рішення про документування позивача (у дійсності - громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 р.н. ) посвідками на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 (отриманої порядку обміну) - прийняте з порушенням вимог законодавства, тому, відповідно до абзацу 3 пункту 73 Порядку оформлення № 321 правомірно та в межах дискреційних повноважень посвідки визнані недійсними оскаржуваним наказом Голови ДМС.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі-Закон №3773, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

- іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

- іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

- іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

- посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі-Закон №2491, в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідки на постійне проживання).

Відповідно до статті 1 Закону №2491 у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

- іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

- дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

- посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Статтею 11 Закону №2491 визначено, що особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють імміграційну візу, що є чинною протягом року з дня її оформлення. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

25.04.2018 Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову №321 про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі по тексту - Порядок №321, в редакції, яка були чинна на момент прийняття відповідачем спірного висновку від 09.09.2021).

Згідно з пунктами 1-3 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Відповідно до пунктів 6-8 Порядку №321 у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.

Обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання;

5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

За оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін справляється адміністративний збір у розмірах, установлених законодавством.

Згідно з пунктом 9 Порядку №321 визначено, що оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

Відповідно до пункту 40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземці та особи без громадянства, які зазначені в частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за умови отримання ними одного з документів, зазначених у частині сімнадцятій статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та мають дозвіл на імміграцію в Україну, для обміну посвідки в установленому порядку можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився чи який підлягає обміну, у разі, коли за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 р. № 68/262.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Згідно з пунктом 41 Порядку №321 у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії або оформленням нової посвідки в разі втрати або викрадення, додатково подаються документи, зазначені у підпункті 4 пункту 32, пунктах 33 і 34 цього Порядку.

У разі неможливості подати такі документи, у зв`язку з їх втратою або видачею на тимчасово окупованій території України, іноземцем або особою без громадянства додатково подаються документи, які згідно із Законом України «Про імміграцію» підтверджують підстави для отримання дозволу на імміграцію (посвідки на постійне проживання), та їх копії.

Пунктом 42 Порядку №321 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі «Службові відмітки» заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.

Згідно з пунктом 72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:

1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації);

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) непридатності посвідки для подальшого використання;

4) скасування посвідки;

5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена;

6) смерті особи, якій видано посвідку;

7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії;

8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання посвідки іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців;

10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Згідно з пунктом 73 Порядку №321 у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС.

Іноземець або особа без громадянства, щодо яких прийнято рішення про визнання посвідки недійсною, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та в разі відсутності підстав для подальшого тимчасового перебування на території України на законних підставах зобов`язані виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання повідомлення про це.

Відповідно до пункту 74 Порядку №321 недійсна посвідка, подана або виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів повертається для знищення до територіального органу/територіального підрозділу ДМС за місцем її видачі.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, пунктом 1 оскаржуваного наказу ДМС України від 07.09.2021 року №141 визнано недійсними та такими, що підлягають вилучення та знищенню, посвідки на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 та від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 , видані ОСОБА_1 .

У свою чергу, оскаржуваний наказ прийнятий на підставі висновку Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області від 03.09.2021 про розгляд матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в оскаржуваному висновку контролюючий орган правомірно зазначив про безпідставність видачі ОСОБА_1 посвідок на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 та від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 , оскільки вказані посвідки були видані за відсутності дозволу на імміграцію.

Правовими положеннями частин 3-4 статті 3 Закону №3773 регламентовано, що іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Статтею 11 Закону №3773 визначено, що після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов`язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 затверджено Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання (далі по тексту - Порядок №1983, чинний станом на момент видачі позивачці тимчасової посвідки від 20.08.2004).

Так, пунктом 3 Порядку №1983 встановлено, що посвідки оформляються в установленому порядку іммігрантам, які досягли 16-річного віку, за особистим зверненням або зверненням законних представників чи інших осіб за їх нотаріально засвідченим дорученням до територіальних підрозділів за місцем проживання іммігранта.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1983, станом на 2004 рік, тобто момент видачі позивачці тимчасової посвідки, для оформлення посвідки подаються такі документи:

- заява встановленого Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зразка;

- копія паспортного документа з імміграційною візою;

- копія рішення про надання дозволу на імміграцію;

- квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати.

З огляду на зазначені правові норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що одним із документів, який подається особою для видачі посвідки на постійне проживання є дозвіл на імміграцію.

Проте, матеріали справи не містять, а апелянтом не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, належних доказів видачі ОСОБА_1 , дозволу на імміграцію.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи відповідачів про відсутність такого дозволу у позивача, що є порушенням міграційного законодавства під час видачі позивачці посвідок на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 та від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 .

Також, в оскаржуваному висновку від 03.09.2021, контролюючий орган зазначив, що у матеріалах особовою справи родини ОСОБА_7 зберігається заява-анкета про надання дозволу на постійне проживання в Україні із позначкою «до вх. 2731 від 17.09.2002» без дати, у графі подачі документів та за відсутності у відповідних графах заяви підпису заявника та посадової особи, яка здійснила прийом цих заяв у громадян Республіки Іраку як від осіб без громадянства.

При цьому, до вказаних заяв-анкет долучені копії сторінок паспортів громадян Іраку із персональними даними заявників.

Відповідно до нотаріально завірених перекладів сторінок цих паспортів від 26.08.2021, здійснених ДМС, за власною ініціативою, установлено, що копія паспорту не містить такої складової власного імені як « ОСОБА_7 », тобто інформація, що прізвище заявника, зазначена у посвідці, є хибною та не відповідає дійсності.

Так, особа, яка назвалася « ОСОБА_1 », згідно перекладу паспортного документа має персональні дані « ОСОБА_12, 1973 р.н.».

У подальшому, при оформленні документів, особі з прізвищем « ОСОБА_7 » її персональні данні постійно варіювалися, зокрема відбувалася зміна порядку написання слів у повному імені, зміна літер у складових частинах повного імені, збільшення або зменшення кількості складових слів повного імені, зміна дати народження, проте заходи щодо встановлення тотожності особи за фотозображенням або іншими способами не проводилися.

Крім того, матеріалах особовою справи родини ОСОБА_7 наявна заява-анкета на постійне проживання в Україні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позначкою «до вх. 2731 від 17.09.2002».

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд позбавлений можливості встановити факт наявності або відсутності у вказаній заяві особистого підпису позивача та дати її подачі, оскільки копіювання вказаної сторінки заяви здійснене разом із квитанціями про сплату державного мита, які накладені зверху відповідної сторінки, зокрема, на ту частину заяви, що містить графи щодо підпису та дати заповнення.

Також, у матеріалах справи родини ОСОБА_7 наявна копія паспорту позивача та переклад її паспорта з англійської та арабської мов на українську, здійснений перекладачем ОСОБА_14 .

Так, відповідно до перекладу, власником паспорта є - ОСОБА_15.

Отже, вказане свідчить про безпідставність зазначення у тимчасовій посвідці серії НОМЕР_8 від 20.08.2004, виданій позивачці у складі прізвища, ім`я та по батькові слова « ОСОБА_7 » та свідчить про те, що такий документ містить неправильні відомості.

Крім того, в оскаржуваному висновку відповідач зазначив, що Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України у листі від 29.07.2021 №9350-21-3, зазначено, що в ході дослідження з ідентифікації особи за ознаками зовнішності встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , є однією і тією ж особою.

У свою чергу, 29.03.2013 ДМС України прийнято рішення про визнання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_13 , особою, яка потребує додаткового захисту. На підставі цього рішення останній отримав посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту серії СР 000155 від 25.06.2014, дійсне до 29.03.2018.

Як вбачається зі змісту спірних висновку та наказу, підставою для визнання недійсними виданих позивачу посвідок на постійне проживання є підпункт 8 пункту 72 Порядку №321, тобто оформлення посвідки з порушенням вимог чинного законодавства України.

Факт надання громадянину Республіки Ірак ОСОБА_13 статусу особи, яка потребує додаткового захисту, та видачі їй відповідного посвідчення мав місце 29.03.2013, тобто вже після видачі позивачу посвідок на постійне проживання.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки на момент видачі позивачу посвідок на постійне проживання не було факту надання громадянину Республіки Ірак ОСОБА_13 , статусу особи, яка потребує додаткового захисту, та видачі йому відповідного посвідчення, вказані обставини не можуть свідчити про оформлення посвідок позивача з порушенням вимог законодавства та не можуть бути покладені в основу для визнання недійсними таких документів саме на підставі підпункту 8 пункту 72 Порядку №321.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що видача позивачу посвідок на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 та від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 була здійснена за відсутності попередньо виданого дозволу на імміграцію, що суперечить нормам чинного на той момент законодавства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається відсутність у заяві-анкеті позивача підпису уповноваженої особи, яка прийняла такий документ, та дати прийняття, а також безпідставність зазначення у посвідці на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.08.2004 у складі прізвища, ім`я та по батькові власного імені « ОСОБА_7 ».

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки вказані посвідки видані позивачу з порушенням вимог чинного законодавства, а тому складання Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області оскаржуваного висновку від 03.09.2021 про недійсність таких документів підпункту 8 пункту 72 Порядку №321 є правомірним.

Відповідно, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи скаржника про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу ДМС України від 07.09.2021 року № 141, оскільки оскаржуваний наказ прийнятий на підставі оскаржуваного висновку від 03.09.2021, який визнано судом законним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

У матеріалах особової справи позивача від 27.03.2002 № 102445 містяться листи та звернення позивача, які в розумінні Закону України «Про звернення громадян» є зверненнями. Будь-якої заяви позивача про оформлення посвідки на постійне проживання не міститься в матеріалах цієї справи. Інформація про звернення позивача із заявою встановленого зразка відсутня.

Відповідно до абзацу 9 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців» (в редакції від 20.02.2001) порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов`язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про імміграцію» (в редакції від 07.06.2001), - після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого Центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому еміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 4 Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, для оформлення посвідки подаються такі документи: 1) заява встановленого Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зразка; 2) копія паспортного документа з імміграційною візою; 3) копія рішення про надання дозволу на імміграцію; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати.

Відповідно до Порядку оформлення № 321 «Оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів". Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

Отже, оскільки позивач із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання у передбаченому законодавством порядку не звертався, то правові підстави для оформлення посвідки на постійне проживання позивачу відсутні. Тому, позовна вимога про повторний розгляд заяви позивача є безпідставною та не може бути задоволена судом.

Більше того, оскільки зазначені вище обставини, які спростовують наявність правопорушення в оскаржуваних діях і рішеннях відповідачів, а також не дають можливість суду встановити дійсне порушене право позивача діями відповідачів, то така позовна вимога не підлягає задоволенню, як похідна.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук