Справа № 200/985/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року справа №200/985/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 200/985/24 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

19.02.2024 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , позивача, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про: визнати протиправною бездіяльність Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області стосовно нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.12.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159; зобов`язати Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_2 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.12.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.12.2023 на картковий рахунок позивача було зараховано кошти в розмірі 293778,71 грн. Як зазначено в призначені платежу кошти було виплачено навиконання рішень суду у справах №200/4960/23 та №200/4961/23. 04.01.2024 на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит №01/2024-01 від 04.01.2024 з вимогою повідомити чи проводив відповідач нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та надати інформацію про розміри індексації грошового забезпечення, що була виплачена на виконання рішень суду. Відповідач листом №5001-720/5003 від 30.01.2024 повідомив, що не проводив нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів та відмовив у виплаті компенсації втрати доходу, мотивуючи свою позицію тим, що таке питання не розглядалось в межах справ №200/4960/23 та №200/4961/23.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, вважає її протиправною та необґрунтованою. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 200/985/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_2 компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.12.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. Зобов`язано Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_2 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.12.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції, а саме: нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період 08 лютого 2023 року по 20 грудня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів згідно Закону № 2050-ІІІ відповідальності у цивільному праві, а також виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір компенсації втрат частини грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації цього грошового забезпечення.

Як позивач має право на компенсаційні виплати, так і відповідач має право на їх зменшення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідач, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (), у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , що видано Державною службою України з надзвичайних ситуацій 28.02.2020. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №200/4960/23, яке набрало законної сили 01.12.2023, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.

Визнано бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - протиправною.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №200/4961/23, яке набрало законної сили 09.12.2023, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року, передбаченої абзацами 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року із врахуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078 в щомісячному розмірі 4 089,05 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №488 (внутрішній номер 316490348) від 19.12.2023 ОСОБА_2 нараховано та виплачено індексацiю грошового забезпечення згiдно рiшень Донецького окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №200/4960/23 та від 08.11.2023 у справі №200/4961/23 у розмірі 293828,71 грн. Зазанчену суму було перераховано на банківський рахунок ОСОБА_2 20.12.2023, що не є спірним питанням у справі.

04.01.2024 адвокат Ковтунець Ю. С. звернулась до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області із адвокатським запитом вих.№01/2024-01 в інтересах ОСОБА_2 , в якому, зокрема, просила повідомти чи проводився розрахунок та виплата позивачу компенсації втрати чистини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення, яке було виплачено на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду.

30.01.2024 відповідач листом вих.№5001-720/5003 надав відповідь на адвокатський запит, в якій зазанчив, зокрема, що на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №200/4960/23 та від 08.11.2023 у справі №200/4961/23 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області 19.12.2023 ОСОБА_2 було перераховано індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у загальному розмірі 293828,71 грн. Також, відповідач повідомив, що до вищевказаної суми не включена компенсація згідно Закону України Про компенсацію громадянам витрати частин доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, оскільки Донецький окружний адміністративний суд у справах №200/4960/23 та №200/4961/23 не розглядав питання щодо розміру компенсаційних виплат на користь ОСОБА_2 .

Спірним питанням у справі є правомірність не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.12.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159).

Стаття 1 Закону №2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи гpомадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (гpошове забезпечення) та інші.

У статті 3 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового дoxoдy за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку №159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом соціального страхування) добровільно чи на виконання судового рішення.

За змістом статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 у справі №21-518а14, в якій зазначено, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі соціальних виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, однак суд звертає увагу, що, як вказано Верховним судом України, основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати саме нарахованих доходів.

У постанові від 21.05.2014 у справі №6-43цс14 Верховний Суд України зазначив, що за наявності визначених Законом №2050-ІІІ умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що у випадку коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає не у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Отже, компенсація втрати частини доходів у разі порушення строків виплати страхових виплат пов`язана з фактичною виплатою заборгованості пенсії за відповідний місяць.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №200/4960/23, яке набрало законної сили 01.12.2023, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №200/4961/23, яке набрало законної сили 09.12.2023, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року із врахуванням абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078 в щомісячному розмірі 4 089,05 грн.

На виконання зазначених рішень суду, відповідачем здіснено нарахування та виплату позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у загальному розмірі 293828,71 грн., що позивачем не заперечується та не є спірним питанням у справі.

Разом із цим, відповідачем не сплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу за зазначені періоди. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, втрата позивачем частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати мала місце з 01.01.2016 по по 31.12.2022 і підлягає компенсації на підставі вищезазначених норм.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про своєчасність виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, виконано добровільно, без зволікань та у найкоротші терміни 20.12.2023, суд вважає помилковими, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не порушення строків виконання рішення суду. Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, чи не були.

При виборі і застосуванні до спірних правовідносин норм права судом враховано висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 24.01.2019 у справі №159/1651/17.

Встановленими вище обставинами спростовані доводи відповідча щодо передчасності заявлених позивачем вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 200/985/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 200/985/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 25 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць