Справа № 480/1492/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.В. Воловик
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 р. Справа № 480/1492/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2024, м. Суми, по справі № 480/1492/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, викладену в листі №740-1168/Р-02/8-1800/24 від 15.02.2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період членства в фермерському господарстві "Світанок" ОСОБА_2 з 29.07.2003 по 09.03.2010.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції невірно надано правову оцінку правовідносинам, які склалися, безпідставно ототожнено поняття "члена фермерського господарства" та "особи, залученої до роботи за трудовим договором (контрактом)". Разом з тим, статут чи інший установчий документ фермерського господарства "Світанок" ОСОБА_2 не розроблявся, у зв`язку з відсутністю таких вимог у законодавстві, що регулювало вказані правовідносини на час створення фермерського господарства. Відтак докази у вигляді копії трудової книжки і пов`язаних з цим документів та матеріалів, на неподання яких посилається суд не надавалися, у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці будь-яких записів стосовно членства у фермерському господарстві, так як факт членства не міг бути встановлений на дату набуття членства через наявність прогалин в законодавстві, а у подальшому не міг бути внесений до трудової книжки через припинення юридичної особи - фермерського господарства "Світанок". За відсутності можливості юридичного оформлення членства у фермерському господарстві на час його існування, страхові внески не сплачувались у зв`язку з відсутністю на те правової підстави, відповідно і докази сплати страхових внесків суду не надавалися через їх відсутність. Єдиним законним механізмом встановлення факту членства у фермерському господарстві було встановлення вказаного факту, що має юридичне значення у судовому порядку, що і було зроблено зокрема рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2023, яким встановлено факт членства в фермерському господарстві "Світанок" ОСОБА_2 з 29.07.2003 по 09.03.2010 рік. Рішення набрало законної сили 11.01.2024. Зазначає, що обов`язок правильного документального оформлення членства у фермерському господарстві як і сплата страхових внесків покладається саме на фермерське господарство, і не може позбавити його права на соціальний захист.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 23.01.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про зарахування до страхового стажу періоду членства в фермерському господарстві "Світанок" ОСОБА_2 з 29.07.2003 по 09.03.2010.

Листом від 15.02.2024 №740-1168/Р-02/8-1800/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування страхового стажу періоду членства в фермерському господарстві "Світанок" ОСОБА_2 з 29.07.2003 по 09.03.2010, оскільки інформація про заробітну плату та сплачені страхові внески у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем свідоцтва про державну реєстрацію фермерського господарства "Світанок" ОСОБА_2 та рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2023 у справі №592/16204/23 про встановлення факту членства позивача в Фермерському господарстві "Світанок" з 29.07.2003 по 09.03.2010 не є підставою для зарахування до періодів страхового стажу позивача спірних періодів. Інших доказів на підтвердження періодів роботи позивача, зокрема трудової книжки, довідок, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, трудових договорів в Фермерському господарстві "Світанок" до суду не надано. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати страхових внесків за члена фермерського господарства - Рябухи Віталія Вячеславовича.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У свою чергу, порядок обчислення страхового стажу для призначення пенсії визначено статтею 24 Закону № 1058-IV.

Так, частиною першою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У той же час, у законодавстві, що діяло до 1 січня 2004 року, зокрема у Законі №1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до вимог частини третьої статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У той же час, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду членства в фермерському господарстві "Світанок" ОСОБА_2 з 29.07.2003 по 09.03.2010, оскільки інформація про заробітну плату та сплачені страхові внески у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня.

При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано копії трудової книжки, яка б містила записи про періоди роботи позивача в фермерському господарстві "Світанок" ОСОБА_2 .

Водночас надані позивачем свідоцтва про державну реєстрацію фермерського господарства "Світанок" ОСОБА_2 та рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2023 у справі №592/16204/23 про встановлення факту членства позивача в Фермерському господарстві "Світанок" з 29.07.2003 по 09.03.2010 не є підставою для зарахування до періодів страхового стажу позивача спірних періодів.

Разом з тим, у період з 14.01.1992 року економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні визначав Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-XII (далі - Закону № 2009).

З 01.08.2003 набрав чинності Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-IV, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Згідно ст. 28 Закону № 2009 особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Вищевказаний закон втратив чинність 29.07.2003 з набранням чинності Закону України "Про фермерське господарство".

Відповідно до статті 34 Закону України "Про фермерське господарство" /у редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваного рішення/ члени фермерського господарства та особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Отже, з аналізу ст. 28 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" та ст. 34 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що даними нормами закріплено обов`язок, а не право, селянського (фермерського) господарства сплачувати за осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом) внески (збір) на соціальне страхування.

Положеннями частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Отже, оскільки законодавство вимагало сплати страхових внесків за члена фермерського господарства, то період з 2003 року по 2010 рік протягом якого за позивача не сплачувались внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Посилання позивача на те, що він не є відповідальним за сплату страхових внесків колегією суддів не враховується, оскільки як член сімейного фермерського господарства він також є відповідальним за повноту та правильність нарахування відповідних внесків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 по справі № 480/1492/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов