Справа № 420/35466/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/35466/23

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бабенка К.О.,

представниці Військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 420/35466/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати окреме положення індивідуального акту, а саме пункт 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 щодо оголошення суворої догани тимчасово виконуючому обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 за порушення вимог пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень, а саме щодо нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року (80 % встановленого розміру щомісячної премії);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою та виплаченою сумою грошового забезпечення з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року (80 % встановленого розміру щомісячної премії) і належним розміром грошового забезпечення з урахуванням 390 % премії за листопад 2023 року (100 відсотків встановленого розміру щомісячної премії).

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 24.11.2023 начальник Військово-медичного клінічного центру Південного регіону видав наказ (з основної діяльності) № 589, пунктом 2 якого тимчасово виконуючому обов`язки заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 оголосив СУВОРУ ДОГАНУ за порушення вимог пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV Статуту внутрішньої служби, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV у зв`язку з тим, що накази від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77 та від 13.05.2022 № 87 були підписанні тимчасово виконуючими обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , а не особисто позивачем.

На виконання вимог пункту 4 розділу XVI Преміювання Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністром оборони України від 07.06.2018 № 260, тво командира військової частини НОМЕР_1 вчинив дії, а саме 04.12.2023 видав наказ про встановлення щомісячної премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 105, яким позивачу премію за листопад 2023 року встановлено в розмірі 312 %, тобто у розмірі 80 % від основного розміру щомісячної премії (390 %).

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду не враховано приписи частини першої статті 45, частини другої статті 86 Дисциплінарного статуту, а саме: характер та обставини, при яких тимчасово виконуючі обов`язків видавали та підписували накази командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77 та від 13.05.2022 № 87, попередню поведінку позивача, тривалість військової служби та рівень знань позивача про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення накладено начальником Військово-медичного клінічного центру Південного регіону за відсутності: складу дисциплінарного правопорушення, вини позивача, суспільної небезпеки, збитків державі та іншим особам, негативних наслідків для військової службової діяльності.

Наказ від 24.11.2023 № 589 та дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року позивач вважає протиправними, що і стало підставою звернення до суду.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.11.2023 № 577 Про проведення службового розслідування, у відповідності до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №1503/31371 від 13.12.2017, підполковником ОСОБА_3 - начальником відділення збору та обробки інформації, в період з 20 по 24 листопада 2023 року, було проведено службове розслідування, за фактом порушень при виданні наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77, від 13.05.2022 № 87 та убуття 17.11.2023 полковника ОСОБА_4 , у відрядження до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

Службовим розслідуванням встановлено порушення допущені при виданні наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77 та від 13.05.2022 № 87. Так, встановлено, що полковник ОСОБА_1 діючий на той час командир військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог статей 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального Штабу від 07.04.2017 №124, не видавав накази по стройовій частині військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77, від 13.05.2022 № 87.

Також в діях полковника ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог статті 59 розділу 2 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV та статті 1 розділу 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03. 1999 № 551-XIV.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.10 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу від 07.04.2017 №124, відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник). Командири (керівники) військових частин (установ) зобов`язані здійснювати контроль за обов`язковим додержанням вимог цієї Інструкції щодо складання і оформлення документів та організації діловодства.

Пунктами 2.1.6, 2.2.5 та 2.3.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу від 07.04.2017 № 124 встановлено, що у Збройних Силах України створюються, крім іншого, накази. Наказ командира (керівника) - основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

У військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються накази командира (керівника) військової частини установи) (по стройовій частині) з питань, в тому числі, щодо вибуття у відрядження, відпустку, на навчання, прибуття з відрядження, відпустки, навчання (крім державних службовців).

Відповідно до пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу від 07.04.2017 №124, накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

У разі відсутності командира (керівника) військової частини (установи) та посадових осіб, які уповноважені підписувати службові документи, їх підписує посадова особа, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

При цьому, на момент підписання наказів № 59 від 03.04.2022 та №77 від 29.04.2022 полковником ОСОБА_4 і №87 від 13.05.2022 підписаний капітаном ОСОБА_5 , фактично командиром військової частини НОМЕР_1 був полковник ОСОБА_1 .

Полковник ОСОБА_1 , діючий на той час командир військової частини НОМЕР_1 , в порушення наведених вище вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу від 07.04.2017 №124, не підписав накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та № 87 від 13.05.2022.

В діях полковника ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог статті 59 розділу 2 частини 1 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV та статті 1 розділу 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV.

Наказом начальника ВМКЦ ПР (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.05.2023 №152 полковник ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оголошена ДОГАНА.

З цих підстав та з метою недопущення подібних випадків в майбутньому, підтримання на належному рівні військової дисципліни, суворого дотримання всіма військовослужбовцями вимог нормативно-правових актів, полковнику ОСОБА_1 оголошено СУВОРУ ДОГАНУ.

З огляду на викладене Військово-медичний клінічний центр Південного регіону просить відмовити у задоволенні позову.

Військова частина НОМЕР_1 також проти задоволення позову заперечувала, надала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що у відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.11.2023 №577 Про проведення службового розслідування начальником відділення збору та обробки інформації підполковником ОСОБА_3 з 20.11.2023 по 24.11.2023 було проведене службове розслідування за фактом порушень при виданні наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.04.2022 №59, від 29.04.2022 №77, від 13.05.2022 №87 та убуття 17.11.2023 полковника ОСОБА_4 у відрядження до військової частини НОМЕР_2 .

Службовим розслідуванням встановлено, що полковник ОСОБА_1 , на той час виконуючий обов`язки згідно зі штатною посадою командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог, передбачених пунктами 2.8.19, 2.9.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від, 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція 124), не видавав накази по стройовій частині від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77, від 13.05.2022 № 87. Зазначені накази були видані неналежною посадовою особою.

Також в діях полковника ОСОБА_1 вбачаються порушення статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV.

Наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 №589 Про результати службового розслідування з метою недопущення подібних випадків у майбутньому, підтримання на належному рівні військової дисципліни, суворого дотримання всіма військовослужбовцями вимог нормативно-правових актів, полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення СУВОРА ДОГАНА.

Припущення позивача, викладене в позовній заяві, що начальником Військово-медичного клінічного центру Південного регіону не враховано приписи статті 45, частини другої статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час накладення дисциплінарного стягнення, є хибними.

Зі змісту статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.10 Інструкції № 124 відповідальним за організацію діловодства у військовій частині є командир; командири (керівники), військових частин (установ) зобов`язані здійснювати контроль за обов`язковим додержанням вимог цієї Інструкції щодо складання і оформлення документів та організації діловодства.

Пункти 2.8.19, 2.9.1.6 Інструкції №124 передбачають, що накази підписуються командиром військової частини, а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

На момент підписання наказів 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77 полковником ОСОБА_4 та від 13.05.2022 № 87 капітаном ОСОБА_5 виконував обов`язки згідно зі штатною посадою командира військової частині НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 .

Притягнення до дисциплінарної відповідальності відбувалося в чіткій відповідності до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, до тих процедур, які передбачені законодавством щодо порядку притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Вид стягнення, накладений на полковника ОСОБА_1 визначений також Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

З огляду на викладене Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував приписи статті 26-1 Дисциплінарного статуту, а тому не встановив той факт, що має юридичне значення, а саме попередню поведінку Позивача, у тому числі досягнення у військовій службі, які відзначені на рівні. Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, що у даному випадку має переважаюче значення для справи;

- суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутня його безпосередня вина в тому, що накази підписані неуповноваженими особами та погоджені юрисконсультом, а також відсутній причинний зв`язок між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та правопорушенням за яке Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності;

- суд першої інстанції не встановив, що перебування начальника 61 військового мобільного госпіталю у відрядженні унеможливлювало оперативну підготовку, підписання наказів від 03.04.2022 №59, від 29.04.2022 №77 та від 13.05.2022№ 87 та доведення його до особового складу, якого вони стосуються, що повністю виключає його провину;

- суд першої інстанції не надав оцінку відсутності негативних наслідків дисциплінарного проступку для військової служби у відповідності до статті 86 Дисциплінарного проступку, оскільки це виключає дисциплінарну відповідальність позивача;

- суд першої інстанції проігнорував той факт, що накладення дисциплінарного стягнення через 1 рік 6 місяців з дня вчинення проступку не може вважатися своєчасним, тобто прийнятим протягом розумного строку;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.11.2023 № 577 Про проведення службового розслідування підполковником ОСОБА_3 - начальником відділення збору та обробки інформації, в період з 20.11.2023 по 24.11.2023 проведено службове розслідування, за фактом порушень при виданні наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2022 №59, від 29.04.2022 №77, від 13.05.2022 №87 та убуття 17.11.2023 полковника ОСОБА_4 у відрядження до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

Службовим розслідуванням встановлено, що полковник ОСОБА_1 , на той час виконуючий обов`язки згідно зі штатною посадою командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог, передбачених пунктами 2.8.19, 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від, 07.04.2017 №124 не підписував накази (по стройовій частині) від 03.04.2022 №59, від 29.04.2022 №77, від 13.05.2022 №87.

В діях полковника ОСОБА_1 вбачаються порушення статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV та статті 1 розділу 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV.

Наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 №589 Про результати службового розслідування з метою недопущення подібних випадків у майбутньому, підтримання на належному рівні військової дисципліни, суворого дотримання всіма військовослужбовцями вимог нормативно-правових актів, керуючись вимогами статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, статей 45, 83 - 87, 97, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-IV, за порушення вимог пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального Штабу від 07.04.2017 №124, статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV, статті 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, полковнику ОСОБА_1 тимчасово виконуючому обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення оголошено СУВОРУ ДОГАНУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2023 № 105 Про встановлення щомісячної премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за особистий внесок в загальні результати роботи, сумлінне виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну тво заступника начальника госпіталю з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 встановлено премію за листопад 2023 року у розмірі 312 % (сувора догана, наказ ВМКЦ ПР № 589 від 24.11.2023).

Вважаючи наказ від 24.11.2023 № 589 та дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що в ході службового розслідування належним чином встановлено, у тому числі і поясненнями самого позивача, факт непідписання наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та № 87 від 13.05.2022, а тому пункт 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені вищенаведеними законодавчими приписами, підстави для його скасування відсутні.

Щодо позовних про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, а саме щодо нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року (80 % встановленого розміру щомісячної премії) та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити позивачу різницю між нарахованою та виплаченою сумою грошового забезпечення з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року (80 % встановленого розміру щомісячної премії) і належним розміром грошового забезпечення з урахуванням 390 % премії за листопад 2023 року (100 відсотків встановленого розміру щомісячної премії) суд першої інстанції зазначив, що оскільки на позивача накладено дисциплінарного стягнення сувора догана, тому військовою частиною правомірно визначено розмір премії за листопад 2023 року, з врахуванням наказу ВМКЦ ПР № 589 від 24.11.2023, відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби, затвердженим Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі - Статут).

Відповідно до статті 58-59 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний:

знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду;

особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;

контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);

вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;

організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до вимог статей 83-85 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Разом із тим, згідно із вимогами частини 2 статті 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ст. 85 Дисциплінарного Статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Положенням пункту 3 Розділу ІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 5 Розділу ІІІ Порядку №608).

Як видно з матеріалів справи, за результатами опрацювання питання щодо можливих порушень в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та начальника відділення особового складу та стройового полковника ОСОБА_4 за фактом перебування останнього 17.11.2023 в місті Києві, помічником начальника центру правової роботи начальником юридичної служби ВМКЦ Південного регіону підполковником юстиції Олександром Саламатіном подано рапорт, відповідно до якого начальник відділення особового складу та стройового полковник ОСОБА_4 з 17.11.2023 убув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 307 від 17.11.2023, виявлено порушення, допущені командиром військової частини НОМЕР_1 та іншими посадовими особами частини, під час видання наказів.

За фактом отриманого рапорту начальником Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з адміністративно-господарчої діяльності) призначено службове розслідування наказом від 20.11.2023 №577.

Відповідно до пункту 13 Розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Суд першої інстанції проаналізувавши докази дійшов висновку , що згідно із наказом від 24.11.2023 № 589 факт порушень при виданні наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та №87 від 13.05.2022 знайшов своє підтвердження, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошення суворої догани.

Окрім того, прийнято наказ щодо встановлення премії позивачу за листопад 2023 року у розмірі 312 % (сувора догана, наказ ВМКЦ ПР № 589 від 24.11.2023).

Відповідно до пунктів 1.3, 1.10 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція), відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник). Командири (керівники) військових частин (установ) зобов`язані здійснювати контроль за обов`язковим додержанням вимог цієї Інструкції щодо складання і оформлення документів та організації діловодства.

Пунктами 2.1.6, 2.2.4 та 2.3.4 Інструкції встановлено, що у Збройних Силах України створюються, крім іншого, накази. Наказ командира (керівника) - основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

У військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині) з питань, в тому числі, щодо вибуття у відрядження, відпустку, на навчання, прибуття з відрядження, відпустки, навчання (крім державних службовців).

Відповідно до пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

У разі відсутності командира (керівника) військової частини (установи) та посадових осіб, які уповноважені підписувати службові документи, їх підписує посадова особа, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Як зазначив суд першої інстанції, з наявних у справі доказів, зокрема, матеріалів службового розслідування, на момент підписання полковником ОСОБА_4 наказів № 59 від 03.04.2022 та № 77 від 29.04.2022 та капітаном ОСОБА_5 наказу № 87 від 13.05.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 був полковник ОСОБА_1 .

Таким чином, судом першої інстанції дійшов висновку, що полковник ОСОБА_1 , діючий на той час командир військової частини НОМЕР_1 , не підписав накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та № 87 від 13.05.2022, що порушенням вимог пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції виснував, що в ході службового розслідування належним чином встановлено, у тому числі і поясненнями самого позивача, факт непідписання наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та № 87 від 13.05.2022, а тому пункт 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені вищенаведеними законодавчими приписами, підстави для його скасування відсутні.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, службове розслідування проведено з дотриманням процедури його проведення, установленої Дисциплінарним статутом та Порядком № 608, у тому числі із забезпеченням гарантій прав військовослужбовця, визначених пунктом 3 розділу IV Порядку №608.

У ході службового розслідування належним чином вжито заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; з`ясовано обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлено обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції, погоджуючись із висновками Акта службового розслідування, дійшов висновку, що на момент підписання полковником ОСОБА_4 наказів № 59 від 03.04.2022 та № 77 від 29.04.2022 та капітаном ОСОБА_5 наказу №87 від 13.05.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 був полковник ОСОБА_1 .

Проте такий висновок суду, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, зокрема він суперечить висновкам Акта службового розслідування з огляду на таке.

Щодо наказу №87 від 13.05.2022.

Так, в описовій частині Акта службового розслідування зазначено: «За результатами службового розслідування встановлено, що наказ № 87 від 13.05.2022 підписаний капітаном ОСОБА_5 , помічник начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальник відділення, який на той час тимчасово виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 » (а.с. 48-55).

Іншими словами, службовим розслідуванням встановлено, що наказ № 87 підписано належною особою - ОСОБА_5 , який на той час виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 .

Наведене, на переконання апеляційного суду, саме по собі є достатньою підставою для визнання помилковим висновку Акта службового розслідування, з яким погодився суд першої інстанції, про те, що позивач на час підписання цього наказу виконував обов`язки командира військової частини.

Щодо наказів № 59 від 03.04.2022 та від № 77 від 29.04.2022.

Апеляційним судом зі змісту Наказу № 59 від 03.04.2022 встановлено, що тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 було покладено на полковника ОСОБА_4 (п. 1.1 цього наказу) ( а.с.20-21).

Аналогічне положення про покладення на полковника ОСОБА_4 тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 міститься у Наказі № 77 від 29.04.2022 (а.с. 22-23).

Колегія судів акцентує, що за результатами службового розслідування вказані Накази відповідачем, у встановленому законом порядку, зокрема з підстав порушення Інструкції № 124, не скасовані.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд, з урахуванням змісту посвідчень про відрядження № 153 від 03.04.2022, № 193 від 29.04.2022, № 218 від 13.05.2022 (а.с. 227-229), які прийняті на підставі Наказів № 59 від 03.04.2022 та № 77 від 29.04.2022, № 87 від 13.05.2022 відповідно, за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , з відповідним відмітками про вибуття позивача із військової частини, доходить висновку, що на час підписання таких наказів Наказів, позивач ані фактично, ані юридично не мав статусу командира військові частини НОМЕР_1 .

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач фактично виконував обов`язки командира військові частини, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 03.04.2022 (а.с.189), № 62 від 29.04.2022 (а.с.190) та Бойового розпорядження № 361 військового мобільного госпіталю № 7/1 ПУ-Одеса 08.00 13.05.2022 (а.с.201-202, 213-214), котрі підписані безпосередньо позивачем.

Так, позивач в ході апеляційного розгляду справи пояснив, що дійсно підписував вказані накази, позаяк зранку, відповідно до службових обов`язків, перебував на робочому місці. Проте, у зв`язку з терміновою необхідністю виконання бойових розпоряджень, зволікання щодо виконання яких могло призвести до тяжких наслідків, вибував у другій половині дня.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , допитаний в якості свідка, пояснив, що Накази № 59 від 03.04.2022 та № 77 від 29.04.2022 були прийнятті увечері, оскільки позивач фактично вибув у відрядження. При цьому, обов`язки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 він набув на підставі усного наказу позивача (командира військової частини НОМЕР_1 ).

Аналізуючи вищевказані пояснення, апеляційний суд вважає їх достовірними та достатніми на спростування доводів відповідача, адже навіть за темпоральним критерієм присвоєння порядкових номерів цих наказів видно, що накази № 50 від 03.04.2022, № 62 від 29.04.2022 були прийняті раніше ніж накази № 59 від 03.04.2022 та № 77 від 29.04.2022.

В канві наведених свідчень ОСОБА_4 , колегія суддів також бере до уваги згадані вище посвідчення про відрядження № 153 від 03.04.2022, № 193 від 29.04.2022, № 218 від 13.05.2022 (а.с. 227-229).

Так, зі змісту вказаних посвідчень вбачається, що ОСОБА_1 було відряджено до 61 ММГ Новобузької міської ради, м. Новий Буг, Миколаївська обл. з 03.04.2022 до окремого розпорядження, з 29.04.2022 по 05.05.2022, з 13.05.2022 по 18.05.2022 відповідно, на підставі Бойового розпорядження ВМКЦ ПР № 179/дск від 24.03.2022 для виконання завдань медичного забезпечення.

Відповідно до вказаних посвідчень про відрядження позивач вибував з військової частини НОМЕР_1 03.04.2022, 29.04.2022 та 13.05.2022 відповідно та прибував до Новобузької міської ради на виконання бойового розпорядження 03.04.2022, 29.04.2022 та 13.05.2022, тобто того ж дня.

Наведене підтверджує пояснення свідка ОСОБА_4 про термінове вибуття ОСОБА_1 на виконання бойового розпорядження для виконання завдань медичного забезпечення.

Окрім того, колегією суддів в судовому засіданні досліджено зміст бойового розпорядження ВМКЦ ПР № 179/дск від 24.03.2022, за виключенням інформації з обмеженим доступом, зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_1 був дійсно залучений до виконання завдань медичного забезпечення.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що виконання позивачем бойового розпорядження та відрядження до 61 ММГ Новобузької міської ради (м. Новий Буг, Миколаївська обл.) мали терміновий характер, позаяк обумовлені виконанням завдань медичного забезпечення в умовах воєнного стану в Україні та веденням бойових дій на території Миколаївської області, що не заперечується відповідачем.

Враховуючи «баланс вірогідностей» (див. рішення ЄСПЛ від 23.08.2016 у справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN», постанову ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц) позиція позивача, з урахуванням, зокрема, свідчень ОСОБА_4 , знайшла своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів враховує що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення в пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу від 07.04.2017 № 124 відповідно до яких накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом. Тобто, за не підписання наказів.

Принагідно, беручи до уваги свідчення ОСОБА_4 про отримання усного наказу позивача про покладення на нього обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 , апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач міг вибути у відрядження лише після підписання наказів, які слугували підставою для його відрядження.

Водночас апеляційний суд зауважує, що позивачу поставлено в провину не підписання наказів, а не порушення форми наказу - невидання письмового наказу про покладення обов`язків командира військової частини на іншу особу.

Отже, правова кваліфікацію дисциплінарного проступку позивача у Акті службового розслідування, який став підставою для спірного наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не відповідає фактичним обставинам справи.

Також, колегія суддів звертає увагу на непослідовність позиції відповідача щодо стану діловодства у військовій частині.

Так, згідно з Актом перевірки нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2023 комісія з перевірки стану нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 дійшла висновку, що стан службового діловодства в цілому відповідає вимогам наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних Силах України»

З Акту від 21.01.2023 встановлено, що перевірці підлягали наступні питання: порядок організації нетаємного діловодства; порядок зберігання, стан справ та порядок ведення службового діловодства, документів архівного та постійного зберігання; наявність службових документів і видань.

Тобто, предмет перевірки комісії, яка складалась із уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 , стосувався, зокрема, питань щодо відповідності Інструкції № 124 Наказів № 59 від 03.04.2022 та № 77 від 29.04.2022, № 87 від 13.05.2022 та їх належного оформлення.

Проте, комісією з перевірки стану нетаємного діловодства військової частини НОМЕР_1 будь-яких порушень Інструкції № 124, зокрема й в частині вищевказаних Наказів, не встановлено.

Результати зазначеної перевірки також й не скасовані відповідачем.

Наведене, суперечить висновкам відповідача викладених у Акті службового розслідування та, як наслідок, наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення, зокрема, положень пунктів 2.8.19 та 2.9.1.6 Інструкції № 124.

Вказані обставини мають взаємовиключний характер та свідчать про відповідність зазначених Наказів Інструкції № 124.

Окрім іншого, колегія суддів бере до уваги процедурні порушення проведення службового розслідування, за результатами якого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Так, положеннями абзацу 3 пункту 2 розділу I Порядку № 608 визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку№ 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Положеннями пункту 3 розділу IV Порядку № 608 встановлено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Як видно з Акту службового розслідування, службове розслідування призначено відповідно до наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (далі - ВМКЦ Південного регіону) від 20.11.2023 № 577 «Про проведення службового розслідування» за фактом порушень при виданні наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та № 87 від 13.05.2022 та убуття 17.11.2023 полковника ОСОБА_4 , у відрядження до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

Тобто, предметом службового розслідування було визначено правомірність дій ОСОБА_4 при виданні наказів № 59 від 03.04.2022, № 77 від 29.04.2022 та № 87 від 13.05.2022 та убуття 17.11.2023, а не позивача.

Отже, позивач, не усвідомлюючи можливість наслідків такого розслідування для себе, не був повідомлений про дійсні підстави проведення службового розслідування, не користувався повним обсягом прав, встановленим для військовослужбовця у дисциплінарному провадженні, як то право бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування, а також відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, що в свою чергу свідчить про порушення процедури службового розслідування, яка суттєво впливає на його результати.

Разом з тим, як вже зазначалось, відповідно до частин 1-3 статті 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України"

Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 813/2250/17, від 14 січня 2021 року у справі № 817/1318/17.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що однією з ключових ознак дисциплінарного проступку, яка водночас виступає і підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є наявність шкідливих наслідків за результатами протиправної поведінки службовця.

На користь наведеного свідчить також і висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 листопада 2021 року по справі № 11-202сап21 (номер рішення в ЄДРСР 102010751).

Так, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про наступне: кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом (п.206 постанови); юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад (п.207); наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені і поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного правопорушення, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв`язок (п. 208); настання описаних у законі наслідків є свідченням того, що вони виконують роль обставин, які надають проступку кваліфікованого виду(п. 209).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на практику Верховного Суду викладену у постанові від 28.04.2020 у справі № 755/12434/17 в якій Суд вказав, що дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Зі змісту вищевказаного виходить, що відсутність шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ними і діями порушника дисципліни свідчать про відсутність складу дисциплінарного проступку.

Наведене також кореспондується, зокрема, з положеннями абзаців 1-2 пункту 1 розділу II Порядку № 608, відповідно до яких службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Положенням пункту 3 Розділу ІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Тобто, законодавчо визначено, що підставами для ініціювання службового розслідування є дії службовців, які тягнуть за собою негативні наслідки.

Аналіз вищевказаного в сукупності дає підстави для висновку, що істотне порушення норм чинного законодавця та норм посадових інструкцій під час виконання своїх посадових обов`язків має бути умисним, або вчиненим внаслідок недбалості та повинне мати певні наслідки, зокрема такі, що унеможливили б настання наслідків, зазначених у наказі про призначення службового розслідування.

Проте, повертаючись до обставин справи, колегія суддів акцентує, що зі змісту Акта службового розслідування вбачається, що за результатами службового розслідування уповноваженими особами відповідача не встановлено негативних наслідків, а також будь-якої шкоди від інкримінованого ОСОБА_1 порушення вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про що також неодноразово зазначав представник позивача.

Тобто, за результатами службового розслідування відповідачем не встановлено обов`язкових елементів складу дисциплінарного проступку, а саме шкідливих наслідків та причинно-наслідкового зв`язку між ними та діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 що свідчить про відсутність складу дисциплінарного проступку.

При цьому, колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «ISPIRYAN v. LITHUANIA» від 27.06.2023 (заява № 11643/20).

У вказаному рішенні ЄСПЛ наголосив, що принцип презумпції невинуватості не обмежується процесуальною дією у кримінальних справах: його сфера дії є ширшою і вимагає, щоб жоден представник держави не заявляв, що особа винна у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде встановлено судом. У зв`язку з цим презумпція невинуватості може бути порушена не тільки в контексті кримінального процесу, але й в окремому цивільному, дисциплінарному або іншому провадженні, яке здійснюється одночасно з кримінальним.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що за відсутності складу дисциплінарного проступку позивача, згідно з пунктом 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589, безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Поміж тим, колегія суддів також бере до уваги, що фактично позивачу, за результатами службового розслідування, поставлено в провину непідписання наказів від 03.04.2022 № 59, від 29.04.2022 № 77, від 13.05.2022 № 87.

При цьому, службове розслідування ініційовано та закінчено наказами начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 20.11.2023 № 577 та від 24.11.2023 № 589, тобто через більш ніж півтора року з моменту видання вищевказаних наказів, покладених в провину позивачу.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Водночас, відповідно до положень статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стягнення має бути накладене не пізніше, ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

З аналізу вищевикладеного виходить, що положення Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають строк давності притягнення до дисциплінарної відповідальності у шість місяців та пов`язують його з моментом виявлення правопорушення.

Натомість положення ст. 148 КЗпП визначають строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у шість місяців та пов`язують його з моментом вчинення правопорушення.

З наведеного виходить, що норми Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не встановлюють питання щодо строку притягнення до дисциплінарної відповідальності з моменту вчинення правопорушення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює дисциплінарну відповідальність військовослужбовців, не встановлено визначення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності з моменту вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції доходить висновку про можливість застосування положень статті 148 КЗпП до правовідносин, які виникають під час притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців.

Близькі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 820/1267/16.

В канві наведеного, апеляційний суд також звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 09.04.2013 (заява № 21722/11).

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що незгода заявника з обраною процедурою є питанням тлумачення національного права, що перш за все є компетенцією національних органів. Проте Суд повинен перевірити, чи відповідає спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії (№ 1)» (Scordino v. Italy (по. 1) [ВП], заява № 36813/97, пп. 190 та 191, ECHR 2006-V) (пункт 135).

У пункті 139 вказаного рішення Суд зазначив, що хоча Суд не вважає за належне вказувати на те, наскільки тривалим повинен бути строк давності, він вважає, що такий підхід, коли строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарних справах, є невизначеним, становить серйозну загрозу принципові юридичної визначеності.

Суд також вказав, що необхідні процедурні гарантії, які б могли запобігти свавільному застосуванню відповідного матеріального законодавства, не були запроваджені. Зокрема, національне законодавство не передбачало будь-яких обмежень строків ініціювання та здійснення провадження щодо судді за «порушення присяги». Відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася вище за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності (див. пункт 181).

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, за обставин даної справи, ініціювання дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення до позивача через більш ніж півтора року після прийняття наказів, які ставляться в провину позивачу, без належного обґрунтування, не відповідає принципу юридичної визначеності, як складової принципу верховенства права, суперечить принципу передбачуваності закону та порушує легітимні очікування позивача.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд зазначає, що наведені вище обставини та недоліки службового розслідування відносно позивача утворюють кумулятивний ефект та в сукупності свідчать про протиправність оскаржуваного рішення в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та відсутність підстав для задоволення позову.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, на думку колегії суддів, пункт 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 щодо оголошення суворої догани тимчасово виконуючому обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, а саме щодо нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року (80 % встановленого розміру щомісячної премії) та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити позивачу різницю між нарахованою та виплаченою сумою грошового забезпечення з урахуванням 312 % премії за листопад 2023 року (80 % встановленого розміру щомісячної премії) і належним розміром грошового забезпечення з урахуванням 390 % премії за листопад 2023 року (100 відсотків встановленого розміру щомісячної премії) апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Преміювання Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення сувора догана, оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму від чотирьох до семи прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято в установленому законодавством порядку у цьому самому місяці)) або за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.

З аналізу наведених положень вбачається, що питання преміювання є дискреційним повноваженням командира військової частини.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах є зобов`язання відповідача вирішити питання щодо преміювання ОСОБА_1 , у зв`язку зі скасуванням пункту 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 щодо оголошення суворої догани тимчасово виконуючому обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 , відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, неправильно застосовано норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити частково.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 420/35466/23 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 щодо оголошення суворої догани тимчасово виконуючому обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 за порушення вимог пунктів 2.8.19 та 2.1.9.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо преміювання ОСОБА_1 , у зв`язку зі скасуванням пункту 2 наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 24.11.2023 № 589 щодо оголошення суворої догани тимчасово виконуючому обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення полковнику ОСОБА_1 , відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 24 липня 2024 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк