Справа № 120/1097/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 липня 2024 р. Справа № 120/1097/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він, як особа, яка супроводжує інваліда ІІ групи, мав намір перетнути кордон України через ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». При цьому на момент перетину кордону уповноваженій особі підрозділу охорони державного контролю було надано необхідний пакет документів.

Однак, за наслідками проведеного паспортного контролю, рішенням інспектора прикордонної служби 1 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А), ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), ІНФОРМАЦІЯ_2 майстер-сержантом ОСОБА_2 від 05.01.2024 було відмовлено в перетині державного кордону України з підстав ненадання на прикордонний контроль документа, що підтверджує підставу для виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану, згідно з п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ № 57 від 27.01.1995.

Відтак, позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та такими що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 02.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також витребувано додаткові докази на підтвердження прийнятого рішення про відмову у перетині державного кордону прийнятого 05.01.2024.

23.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Мотивуючи свою позицію відповідач зазначає, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час дії воєнного стану, в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, встановлюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, а вже безпосередньо Порядком № 1455 визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Тобто, чинним законодавством передбачено можливість встановлення законних обмежень щодо права вільного залишення території України громадянами, на час спроби виїзду за межі України позивачем.

Представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що з пояснень інспектора прикордонної служби 1 категорії віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 майстер-сержанта ОСОБА_3 встановлено: «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» ППр «Могилів-Подільський-Отач» у період з 08:00 05.01.2024 до 08:00 06.01.2024 року. Під час несення служби їй надійшла доповідь від п/н «ПД» майстр.с-нт ОСОБА_4 про прибуття громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 який супроводжував для виїзду закордон батька громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 який є особою з інвалідністю 2 групи. Після вивчення документів прийнято рішення про відмову в перетині ДКУ серії МП-0086 у зв`язку з відсутністю документів які надають право на перетин ДКУ в період дії правового режиму воєнного стану у відповідності до ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України, які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону, а саме абзац 4 п. 2-1 Правил визначено, що у разі введення в на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 2 групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність та спільне проживання таких осіб та інші документи, а саме військовий квиток з відповідною відміткою».

Тобто, всіх документів, що б вказували на наявність у ОСОБА_1 статусу особи, з переліку визначеного Правилами перетину ДКУ під час спроби перетинання ДКУ 05.01.2024 надано не було.

Відповідач наголошує, що ураховуючи вищезазначене, уповноважена службова особа охорони державного кордону законно та обґрунтовано прийшла до висновку, що підстав для перетинання ДКУ у Позивача немає, у зв`язку із чим, у відповідності до вимог та в порядку, визначеному ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» прийнято Рішення № МП-0086 від 05.01.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України відносно ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

05.01.2024, ОСОБА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 564031 серії 12 ААА мав намір перетнути державний кордону у пункті пропуску "Могилів-Подільський".

Позивач для перетину державного кордону пред`явив наступні документи: - паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ; - паспорт громадянина України для виїзду за кордон батька позивача ОСОБА_6 ; - оригінал свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , в котрому батьком вказаний ОСОБА_6 ; - оригінал пенсійного посвідчення НОМЕР_2 батька ОСОБА_6 , в котрому зазначено, що він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням; - оригінал довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА № 564031 ОСОБА_6 , в котрому зазначено, що він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням; - витяг з реєстру територіальної громади згідно якого позивач, проживає за адресою АДРЕСА_1 ; - витяг з реєстру територіальної громади, згідно якого батько позивача проживає за адресою АДРЕСА_1 ; -копію довідки що видана, ОСОБА_1 1998 року народження про те, що він в 2021 році вступив до Одеського національного медичного університету на денну форму навчання інтернатури за фахом «Хірургія» і зараз навчається на інтернатурі 3 року денної форми навчання. Строк закінчення навчального закладу 30 червня 2024 року.

Однак, інспектором ПС 1 категорії віпс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення МП-0086 від 05.01.2024, яким позивачу відмовлено у виїзді з України з причин: «ненадання на прикордонний контроль документа, що підтверджує підставу для виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану, згідно з п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ № 57 від 27.01.1995.»

Позивач зазначає, що він має право на перетин державного кордону та ним подано усі необхідні документи, які не взяті відповідачем до уваги, тому вважає зазначене рішення протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернутися до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» № 1710-VI від 05.11.2009 року (далі - Закон № 1710-VI).

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно частини 3 статті 6 Закону №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Частиною 1 статті 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина 2 статті 14 Закону № 1710-VI).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-XII від 21.01.1994 року (далі - Закон № 3857-XII).

Згідно статті 1 Закону №3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Частиною 1 статті 6 Закону № 3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд зазначає, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Військовий стан триває на момент розгляду справи по суті.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 року (далі - Закон № 389-VIII, станом на момент спірних правовідносин).

Статтями 1 і 2 Закону № 389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону № 389-VIII встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року (далі - Правила, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Абзацом 3 пункту 2-1 Правил передбачено, що особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Так, зазначеною нормою визначено перелік документів, які надають особам право на перетин державного кордону, відповідний перелік є чітким та додаткового тлумачення не потребує.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , супроводжуючи батька ОСОБА_6 , інвалід ІІ групи, мав намір перетнути державний кордон через впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України позивач надав: - паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ; - паспорт громадянина України для виїзду за кордон батька позивача ОСОБА_6 ; - оригінал свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , в котрому батьком вказаний ОСОБА_6 ; - оригінал пенсійного посвідчення НОМЕР_2 батька ОСОБА_6 , в котрому зазначено, що він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням; - оригінал довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА № 564031 ОСОБА_6 , в котрому зазначено, що він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням; - витяг з реєстру територіальної громади згідно якого позивач, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; - витяг з реєстру територіальної громади, згідно якого батько позивача проживає за адресою АДРЕСА_1 ; -копію довідки що видана, ОСОБА_1 1998 року народження про те, що він в 2021 році вступив до Одеського національного медичного університету на денну форму навчання інтернатури за фахом «Хірургія» і зараз навчається на інтернатурі 3 року денної форми навчання. Строк закінчення навчального закладу 30 червня 2024 року.

З наданих позивачем документів слідує, що батько позивача, ОСОБА_6 , є особою з інвалідністю II групи за загальним захворюванням. Однак, за результатами розгляду наданих документів для перетину кордону уповноваженою особою відповідача прийнято рішення від 05.01.2024 року про відмову у перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , з посиланням на неподання документів, що підтверджують право виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану згідно з п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України № 57.

Разом з тим, позивач, як підставу для перетину державного кордону, поміж зазначених документів, також надав довідку з навчального закладу, якою засвідчено, що він є студентом денної форми навчання вищого навчального закладу. Тобто, як стверджує позивач, відповідно до абз. 11 ст. 23 Закону України № 3543, він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації як особа, яка є студентом вищого навчального закладу.

Однак, оцінюючи зазначені твердження позивача, суд зазначає, що в межах правового поля визначеного у цій адміністративній справі, суд не надає оцінку довідці вищого навчального закладу. Оскільки предметом позову є саме право позивача на перетин державного кордону, як особи, яка має батька із числа осіб з інвалідністю II групи, і супроводжує його для виїзду за межі України. А також в межах даної адміністративної справи суд не надає оцінку праву позивача на відстрочку від мобілізації.

Судом у цій справі встановлено, що позивач під час проходження паспортного контролю надав працівникам прикордонної служби всі документи, зазначені у переліку, які дають йому право на перетин державного кордону України.

Аналізуючи положення Правил перетинання державного кордону, суд доходить висновку, що обов`язковою умовою для перетину державного кордону є супроводження одного з батьків або батьків дружини (чоловіка), які є особами з інвалідністю I чи II групи. Це надає право на виїзд за межі України, що передбачено в абзаці 4 пункту 2-1 Правил, та додатково наявності документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.

Разом з тим, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у перетині державного кордону, послався лише на п. 2-1 Правил № 57 та не конкретизував, якого саме документа з переліку п. 2 чи п. 2-1 не було надано позивачем. Водночас, лише з наданого на адресу суду відзиву стало зрозуміло, що позивач не надав військовий квиток з відповідною відміткою у пункті пропуску ППР «Могилів-Подільський».

Слід звернути увагу на те, що пункт 2-6 Правил перетинання державного кордону передбачає право та можливість перетину державного кордону в умовах воєнного стану особами, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Однак, згідно з цього ж пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII.

Тому суд зауважує, що військовий квиток з відміткою про надання відстрочки від призову по мобілізації як документ засвідчує виключно питання військового обліку особи і сам по собі він не є достатнім підтверджуючим документом для перетину державного кордону позивачем в умовах воєнного стану.

За таких обставин, суд вважає, що у позивача 05.01.2024 року було наявне право на перетин державного кордону згідно умов, що визначені абзацом 4 пункту 21 Правил перетинання державного кордону.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 14 Закону України № 1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

В оскарженому рішенні не зазначено жодної правової підстави для прийняття відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України позивачем.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що наведені вище мотиви вказують на протиправність прийнятого відповідачем 05.01.2024 року рішення № МП-0086 про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 , а тому, базуючись на сукупності встановлених дійсних обставинах справи, враховуючи підстави прийняття такого рішення, керуючись релевантними нормами законодавства, таке підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди при розгляді справ застосовують" Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі Бочаров проти України, п. 53 рішення в справі Федорченко та Лозенко проти України, п. 43 рішення в справі Кобець проти України, при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено вповні правомірність свого рішення у відповідності до вимог, встановлених частини 2 статті 19 Основного Закону та частини 2 статті 2 КАС України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., такий підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України від 05.01.2024 відносно ОСОБА_1 , що винесене інспектором ПС 1 категорії віпс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) впс Могилів-Подільський (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Рішення суду сформовано: 24.07.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна