Справа № 128/422/24
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/422/24

РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.

та учасників справи:

представника позивача Тимощука Є.С.,

представника відповідача Бахур В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявоюОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона є власником автомобіля з напівпричепом марки MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , тип транспортного засобу: спеціалізований вантажний сідловий тягач, повна маса 18000, маса без навантаження 7550; та автомобіля з напівпричепом марки «KOEGEL» д.н.з. НОМЕР_2 , тип спеціалізований напівпричіп Н/ПР контейнеровоз, переобл. в н/причіп для перевезення контейнерів, повна маса 33000, маса без навантаження 4360. 22.11.2023 по автошляху М-06, 24 км + 100 м (Київська область) транспортним засобом марки MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом здійснювалося перевезення вантажу. 24.11.2023 старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В. складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України, серії АА №00015097, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,75% (2,3 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Належний їй транспортний засіб MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, який рухався на відповідній ділянці автодороги зі спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом марки «KOEGEL» д.н.з. НОМЕР_2 . Вважає, що оскільки транспортний засіб є контейнеровозом, посадова особа Державної служби України з безпеки на транспорті, складаючи оскаржувану постанову та проводячи розрахунок відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, невірно визначила тип автомобіля, взявши допустиму вагу не для контейнеровоза 44 тони, а для вантажного сідлового тягача в 40 тон. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, він є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем. Разом з тим, оскаржувана постанова не містить даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу-контейнеровоза, приєднаного до сідельного тягача MAN TGA 18.440. Відтак з огляду на встановлення пунктом 22.5 Правил дорожнього руху різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо составу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напівпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП. Враховуючи викладене вважає, що належний позивачу транспортний засіб не перевищував допустимих вагових параметрів, так як для відповідного типу транспортних засобів з напівпричепом (контейнеровозом) встановлено граничне обмеження загальної маси на рівні 44 тон. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Тому просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.11.2023 серії АА №00015097, складену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 09.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

16.02.2024 представником відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу суду було надіслано письмовий відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що оскаржуваною постановою серії АА №00015097 від 24.11.2023 встановлено перевищення навантаження загальної маси транспортного засобу MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 на 5,75% (2,3 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т. Зазначені фактично зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей 5 шт.; спарені колеса 2 вісь, відстань між вісями 1-2: 3600 2-3:5820 мм, 3-4:1310, 4-5:1320 мм, навантаження на вісь 1-7700 кг, 2-10500 кг, 3-9700 кг, 4-9800 кг, 5-9300 кг, загальна маса 47000 кг. Для правильного розуміння здійснених розрахунків перевищення габаритно- вагових норм у постанові зазначається формула розрахунку. Регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010 становить: для параметру довжини Т3 600 мм, для параметру ширини ТЗ 100 мм, для параметру висоти Т3 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі Т3 16% від фактичного навантаження на осі. Відповідно до постанови серії АА №00015097 від 24.11.2023: Хфакт. транспортного засобу позивача 47000 кг, Хнорм. щодо даного транспортного засобу 40 т, а регламентовано допустима похибка пристрою 10%. З огляду на вказані дані, перевищення навантаження на загальну масу транспортного засобу у даному випадку становило 5,75% (2,3 т). На думку позивача, здійснення перевезення контейнеровозом повинно бути підставою для скасування постанови, адже відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, максимально допустима для контейнеровозів фактична маса 44 тони, а не 40. Як вбачається з копії свідоцтва, напівпричіп Н/ПР-контейнеровоз переобладнано з напівпричепу для перевезення одного контейнеру типу 1А. Відповідно до п.п. 17.2-17.5 наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Разом із тим, відповідно до п. 17.9 наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору разового договору. Зазначене також вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів. Таким чином, позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 тон. Універсальні автомобільні контейнери своїм виглядом мають створювати чітке уявлення про особливий вид контейнера, з вигляду якого в будь-кого, в тому числі і для особи, що перевіряє правильність винесення постанови про адміністративне правопорушення, не виникає сумнівів. В справі відсутні жодні докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортними засобами, які належать позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнерах, згідно з їхнім призначенням. В межах спірних правовідносин, причіп не використовувався як контейнеровоз, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері. Саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «напівпричіп-контейнеровоз» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалось у контейнері, оскільки на площадку для перевезення контейнерів установлено кузов із переобладнаного контейнеру (зрізано верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу. Така зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає ОСОБА_1 можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу. ОСОБА_1 здійснювала вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом або змінним кузовом в розумінні положень чинного законодавства та не використовувався в момент зафіксованого порушення як такий. Таким чином, максимально допустиме навантаження для транспортного засобу ОСОБА_1 , відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, є 40 тон. При визначенні максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як умову встановлено не просто здійснення такого перевезення контейнеровозом, а здійснення перевезення контейнеровозом саме контейнерів. Оскільки в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню. Разом з тим, позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру із відповідним маркуванням підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення норм чинного законодавства Окрім того, вказане перевезення, не є перевезенням змінного кузову.

19.02.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що відповідач наводить лише загальні вимоги до маси автомобіля і обгрунтовує це нормами в 40 тон, які не мають застосовуватися до випадку з позивачем. Належний позивачу транспортний засіб МАN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, який рухався на відповідній ділянці автодороги зі спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом марки «KOEGEL» д.н.з. НОМЕР_3 . Відтак, позивач надав суду належні підтверджуючі документи щодо типу транспортного засобу з їх призначенням, які використовуються позивачем. Жодних доказів щодо невідповідності використання транспортних засобів до призначення або ж їх переобладнання відповідач не надає, лише наводить свої можливі припущення. Саме тому правомірним є застосування до типу транспортного засобу позивача п. 22.5 Правил дорожнього руху в частині допустимої маси 44 т, а не як застосовано в оскаржуваній постанові 40 т. Відповідач посилається на Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та Міжнародну конвенцію щодо безпечних контейнерів, однак ним не наводиться доказів зафіксованих порушень цих нормативів та конкретних норм, які нібито допущено з боку позивача. Цитування цих нормативів з посиланням на судову практику відповідачем без доказів порушення їх конкретних норм по відношенню до позивача ніяк не може ставитись в обґрунтування винуватості особи та законності прийняття постанови. Відповідач у відзиві використовує словосполучення «не надано належних доказів перевезення вантажів» та «в справі відсутні докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортними засобами, які належать позивачу, здійснювались безпечні вантажні перевезення в контейнерах, згідно з їх призначенням». Такі аргументи відповідача перекладають тягар доказування в адміністративному процесі не на суб`єкта владних повноважень, а на особу, якою не приймалося оскаржуване рішення. Позивач довів законність використання і тип транспортного засобу, який ним використовувався на дату фіксування події.

08.03.2024 від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшли пояснення у справі, у яких сторона відповідача зазначає, що у межах спірних правовідносин причіп не використовувався як контейнеровоз, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось ані у контейнері, ані у змінному кузові. Саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «напівпричіп-контейнеровоз» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалось у контейнері або змінному кузові, оскільки на площадку для перевезення установлено кузов із переобладнаного контейнеру (зрізано верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу. Представник позивача вказує, що відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, нормативно-допустима вага повинна становити 44 т. Вказане не відповідає дійсності, оскільки аби нормативно-допустима вага становила 44 тони, окрім того що на платформі повинен бути лише контейнер або змінний кузов, тягач, яким здійснюється вантажне перевезення, повинен бути 3-х вісним, натомість тягач позивача, є двовісним. А тому норматив у 44 т не підлягає застосуванню до вказаних правовідносин. Таким чином, вищезазначені обставини вказують на відсутність належних доказів перевезення позивачем вантажів за допомогою контейнерів або змінних кузовів. Позивач не навів жодних переконливих доводів для задоволення позовних вимог. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 24.07.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тимощук Є.С. суду зазначив, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлена допустима маса для транспортного засобу, який належить позивачу. В оскаржуваній постанові безпідставно взято для розрахунку вагу 40 т, така позиція сторони відповідача, на їхню думку, є хибною. Оскільки у транспортного засобу, що належить позивачу, зафіксовано в сумі 5 вісей, тому допустима вага для такого транспортного засобу становить 44 т, що узгоджується з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху. Жодний нормативно-правовий акт не передбачає можливості порівнювати контейнери з напівпричепами. Позиція відповідача базується виключно на тому, що перевозився контейнер, ставляться вимоги до контейнера, однак на фотознімках, долучених до постанови, вказується на те, що це є змінний кузов, а не контейнер. Тому, у даному випадку, порушення щодо допустимої маси транспортного засобу з боку позивача відсутні, а твердження щодо порушення позивачем вимог є безпідставними. Відповідачем не взято до уваги усіх обставин справи, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.11.2023 серії АА №00015097, складену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною.

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті за довіреністю Бахур В.В. в судовому засіданні 24.07.2024 заперечила з приводу позовних вимог та вказала, що позивачем не вказується, що саме перевозилося транспортним засобом. Крім того, позивач зазначає, що вага транспортного засобу складає 44 т, натомість, якщо звернути увагу на пункт 22.5 Правил дорожнього руху, нормативно-допустима вага 44 тонн становить для шестивісного транспортного засобу, однак, як убачається з даних, зазначених у постанові, кількість вісей становить 5, тому вказаний норматив не підлягає застосуванню. Положеннями Митного кодексу України встановлено, що змінні кузови прирівнюються до контейнерів. Універсальні автомобільні контейнери повинні бути пронумеровані та марковані, має бути найменування власника контейнера, вантажність і маса тари контейнера, кг, внутрішній об`єм контейнера, куб. м та інші дані. Відповідно до наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивачу взагалі заборонено перевозити змінні кузови. Жодних доказів того, що перевозився саме змінний кузов не надано. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «MAN TGA 18.440» (а.с. 14).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 є власником спеціалізованого напівпричепу Н/ПР-контейнеровозу переобл. у н/причіп для перевезення контейнерів (одного типу 1А) марки «KOEGEL SN 24» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 11).

24.11.2023 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА №00015097, якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінстративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн за те, що 22.11.2023 о 21 год 35 хв за адресою: М-06 км 24 + 100 (Київська область), на транспортному засобі MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,75% (2,3 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон (а.с. 7).

У спірній постанові, крім іншого, зазначені фактично зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей 5 шт.; спарені колеса 2 вісь, відстань між вісями 1-2: 3600 2-3:5820 мм, 3-4:1310, 4-5:1320 мм, навантаження на вісь 1-7700 кг, 2-10500 кг, 3-9700 кг, 4-9800 кг, 5-9300 кг, загальна маса 47000 кг. Також зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса 42300 кг. Для правильного розуміння здійснених розрахунків перевищення габаритно-вагових норм у постанові зазначається формула розрахунку. Регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010 становить: для параметру довжини Т3 600 мм, для параметру ширини ТЗ 100 мм, для параметру висоти Т3 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі Т3 16% від фактичного навантаження на осі.

З огляду на вказані у спірній постанові дані, враховуючи формулу розрахунку відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізними переїздами, перевищення навантаження на загальну масу транспортного засобу у даному випадку становило 5,75% (2,3 т).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що належний їй транспортний засіб MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, який рухався на відповідній ділянці автодороги зі спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом марки «KOEGEL» д.н.з. НОМЕР_2 . Вважає, що оскільки транспортний засіб є контейнеровозом, посадова особа Державної служби України з безпеки на транспорті, складаючи оскаржувану постанову та проводячи розрахунок відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, невірно визначила тип автомобіля, взявши допустиму вагу не для контейнеровоза 44 тони, а для вантажного сідлового тягача в 40 тон.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», великоваговий транспортний засіб це транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження; великогабаритний транспортний засіб це транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.

Згідно з п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу, зокрема, в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Згідно з пп. «б» п. 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тонн; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тонн; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тонн; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 тонн; автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 тонн.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27.12.2019.

Пунктом 7 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

За змістом пункту 12 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості); вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості); фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу; фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.

Відповідно до п. 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності); фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Згідно з п. 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 229 КУпАП, посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами другою, третьою статті 132-1 КУпАП.

Згідно зі ст. 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Частиною першою статті 279-5 КУпАП визначено, що в разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності за даними єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців встановлюють відповідальну особу, зазначену в частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА №00015097 від 24.11.2023, відповідальна особа допустила перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,75% (2,3 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн.

Матеріалами справи підтверджується, що подані відповідачем метадані, на підставі яких сформовано оскаржену в цій справі постанову, містять найменування засобу вимірювальної техніки назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр); найменування автомобільної дороги загального користування; дані про максимальне дозволене навантаження на вісь, категорію транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу.

Оскаржувана постанова містить виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметрів транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

При цьому, слід врахувати, що в сформованих метаданих визначено тип транспортного засобу (з напівпричепом), максимально допустима маса якого має складати 40 тон, тоді як фактична загальна вага транспортного засобу склала 42300 кг.

В той же час, позивач наполягає на тому, що транспортний засіб є контейнеровозом, та, відповідно, має більшу дозволену вагу, що вказує на безпідставність винесення оскаржуваної постанови.

З цього приводу суд зазначає таке.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно з визначенням, наведеним у главі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, вантажний контейнер одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження; сідельний тягач автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до п.п. 17.2-17.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Так, наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 10.06.2019 №148 «Про прийняття та скасування національних стандартів, прийняття поправки до національного стандарту» прийнято національні стандарти, гармонізовані з європейськими стандартами, методом підтвердження з наданням чинності з 01.08.2019, зокрема ДСТУ EN 12406:2019 (EN 12406:1999, IDT) «Знімні кузови. Термообмінні кузови класу С. Розміри та загальні вимоги»; ДСТУ EN 12410:2019 (EN 12410:1999, IDT) «Знімні кузови. Термообмінні кузови класу А. Розміри та загальні вимоги».

Наведені ДСТУ прийняті на підставі європейських стандартів EN 12406:1999 «Swap bodies Thermal swap bodies of Class C Dimensions and general requirements», a також EN 12410:1999, IDT «Swap bodies Thermal swap bodies of Class A Dimensions and general requirements, IDT».

Стандарти Європейського союзу можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація, міркування стосовно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з усталеними стандартами правової системи Європейського союзу, однак не як правова основа (джерело права) врегулювання відносин, щодо яких виник спір.

Зі змісту наведених Європейських стандартів убачається, що змінний кузов це кузов, придатний для міжнародних перевезень та перевезень автомобільним, залізничним транспортом, а також змішаних перевезень.

Змінний кузов класу «А» позначає всі змінні кузови, які обладнані нижніми фітингами, розташованими відповідно до специфікації визначеною для контейнерів типу 1А (40) згідно з міжнародним стандартом ISO 668:1995 (розділ 1, EN 12410:1999, IDT). Змінний кузов класу «С» позначає всі змінні кузови, які обладнані фітингами, розташованими у відповідності до специфікації визначеною для контейнерів типу 1С (20) згідно з міжнародним стандартом ISO 668:1995 (розділ 1, ЕХ 12406:1999, IDT). Крім того, у розділах 2 наведених Європейських стандартів ЕХ 12406:1999 IDT, EN 12410:1999 IDT зазначено, що вказані стандарти прийняті, зокрема у відповідності до EN 283:1991 «Swap bodies Testing».

При цьому, з аналізу стандарту EN 283:1991 «Swap bodies Testing» убачається що вказаний стандарт встановлює вимоги до змінних кузовів, яким вони мають відповідати.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «MAN TGA 18.440» та спеціалізованого напівпричепу Н/ПР-контейнеровозу переобл. у н/причіп для перевезення контейнерів (одного типу 1А) марки «KOEGEL SN 24» д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що належний їй транспортний засіб MAN TGA 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, який рухався на відповідній ділянці автодороги зі спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом марки «KOEGEL» д.н.з. НОМЕР_2 . Вважає, що оскільки транспортний засіб є контейнеровозом, посадова особа Державної служби України з безпеки на транспорті, складаючи оскаржувану постанову та проводячи розрахунок відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, невірно визначила тип автомобіля, взявши допустиму вагу не для контейнеровоза 44 тони, а для вантажного сідлового тягача в 40 тон.

У Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 за №363, визначено, що н/причеп-контейнеровоз транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів. Вантажний контейнер одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше). Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг. Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування. Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).

Відповідно до вимог п. 17.15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Відповідно до вимог законодавства, забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 №521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, який визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів категорій М, N, О, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів.

Відповідно до п.п. 1.2-1.5 цього Порядку перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, на кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник резидент України видає сертифікат відповідності. На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України. Індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ: а) новий, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні; б) що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні; в) конструкцію якого змінено під час переобладнання. Індивідуальному затвердженню підлягає кожна партія обладнання, яка відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якої не підтверджена сертифікатом типу.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що змінні кузови, які в розумінні Порядку №521 є обладнанням до колісного транспортного засобу, підлягають сертифікації.

Водночас, положення пункту 22.5 Правил визначають різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення саме одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Так, з фотознімків, наявних у матеріалах справи, убачається, що вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом, який перевозив предмет з ознаками контейнеру, не містив будь-якого маркування.

Позивачем будь-яких доказів щодо здійснення вантажного перевезення змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу тощо, які б могли свідчити на користь доводів позивача, не надано.

При цьому, слід врахувати, що спеціалізований напівпричіп Н/ПР-контейнеровоз позивача переобладнаний для перевезення контейнерів типу 1А.

Враховуючи, що позивач здійснював перевезення без застосування універсального контейнера або змінного кузову в розумінні Правил, з огляду на відсутність договору про перевезення вантажу саме контейнером, а також опису вантажу, передбаченого додатком 8 (пункт 17.14. Правил №363), таке перевезення в контексті спірних правовідносин не можна кваліфікувати, з правової точки зору, як контейнерне перевезення, що, у свою чергу, виключає можливість перевезення вантажу вагою понад 40 т.

З наявних у справі доказів зовнішній вигляд транспортного засобу жодним чином не вказує на те, що це є універсальний автомобільний чи спеціальний контейнер.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Встановлені під час розгляду справи обставини підтверджують факт порушення позивачем вимог пункту 22.5 ПДР та узгоджуються зі змістом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обставини, які б свідчили про порушення процедури розгляду справи або порушення прав позивача під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та/або будь-яким чином свідчили про перевищення службових повноважень відповідачем відносно позивача відсутні. Зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. У той же час позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, відсутні будь-які належні докази, що свідчили б про підстави для скасування постанови серії АА №00015097 від 24.11.2023.

Суд вважає, що оскаржувана постанова серії АА №00015097 від 24.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн прийнята у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому не підлягає скасуванню, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи, доказів неправомірності винесеного рішення не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З положень статті 139 КАС України убачається, що підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судових витрат є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судових витрат у відповідному розмірі.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, відсутні підстави для стягнення з суб`єкта владних повноважень судових витрат, понесених позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанову серії АА №00015097 від 24.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ВідповідачДержавна служба України з безпеки на транспорті, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 9.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА