Справа № 280/4647/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Справа № 280/4647/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (69005, м.Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27; )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (далі відповідач, Департамент), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 17 квітня 2024 року за №72640596 щодо припинення заборони відчуження 67/100 (шістдесяти семи сотих) часток житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі №334/8357/23 від 14 грудня 2023 року.

Позовна заява подана представником позивача ОСОБА_3 , яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13.05.2024 серія АР №1176487.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.03.2024 позивач звернулась до Департаменту для державної реєстрації припинення обтяження заборони відчуження 67/100 часток житлового будинку переданих ОСОБА_4 за договором довічного утримання (догляду), який розірваний на підставі рішення суду. Втім державний реєстратор прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій з мотивів того, що рішенням суду не припиняється заборона відчуження, зареєстрована у результаті укладання договору довічного утримання (догляду). Позивач вважає протиправним рішення відповідача та зазначає, що рішення суду про розірвання договору довічного утримання (догляду), яке набрало законної сили, є самостійною і достатньою підставою для припинення обтяження, накладеного при посвідченні такого договору. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 .

04.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що процедура вчинення реєстраційних дій у сфері речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127). Усі твердження, обґрунтування позивача, які викладено ним у позовній заяві, є безпідставними та помилковими та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі №334/8357/23 від 14 грудня 2023 року, яке позивач вважає підставою для припинення обтяження, не припиняється заборона на нерухоме майно, а лише розривається договір довічного утримання. Таким чином, рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі №334/8357/23 від 14 грудня 2023 року не є підставою державному реєстратору для припинення заборони на нерухоме майно, оскільки воно не відповідає вимогам пункту 1 частини 2 статті 27 Закону № 1952-IV. Отже, подане позивачем для державної реєстрації рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі №334/8357/23 від 14 грудня 2023 року не є підставою для вчинення реєстраційних дій, тому відмова у проведенні реєстраційних дій державного реєстратора Андросенко А.О. від 17.04.2024 №72640596 є законною та такою, що вчинення з урахуванням вимог Закону № 1952-IV та Порядку №1127. Також, відповідач зазначає, що оскільки рішення суду у справі №334/8357/23 від 14 грудня 2023 року не містить припису про припинення заборони на нерухоме майно, позивач має звернутися з вказаним рішенням суду до нотаріуса, який у свою чергу, має повноваження щодо зняття відповідного обтяження. Просить у задоволенні позову відмовити.

13.06.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що рішення суду про розірвання договору довічного утримання (догляду), яке набрало законної сили, є самостійною і достатньою підставою для припинення обтяження, накладеного при посвідченні такого договору. Зазначений висновок не залежить від того, чи пред`явив відчужувач вимогу про зняття заборони відчуження разом з вимогою про розірвання договору довічного утримання (догляду). Також, звертає увагу на те, що слід розмежовувати зняття заборони відчуження як нотаріальну дію і державну реєстрацію припинення заборони відчуження як реєстраційну дію. Якщо повноваження знімати заборону належать виключно нотаріусу, то державну реєстрацію припинення обтяження може вчинити як нотаріус, так і особа, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав. Закон не встановлює обов`язку звертатися до конкретного державного реєстратора для припинення заборони відчуження внаслідок розірвання договору довічного утримання (догляду).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Договір довічного утримання (догляду) від 09.06.2016, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №1671.

Відповідно до вказаного договору, нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна 67/100 часток житлового будинку АДРЕСА_3 , заборона зареєстрована в реєстрі за №1672.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023, у справі №334/8357/23, яке набрало законної сили 16.01.2024, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання (догляду) задоволено повністю. Розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був посвідчений 09.06.2016 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1671.

06.03.2024 позивач звернулась до Департаменту із заявою про державну реєстрацію припинення обтяження-заборони відчуження 67/100 часток житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023 у справі №334/8357/23.

Рішенням Департаменту №72640596 від 17.04.2024 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Згідно з вказаним рішенням зазначено, що заявником було подано заяву про державну реєстрацію прав (обтяження речового права (припинення заборони на нерухоме майно)) на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Разом із заявою було подано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя справа № 334/8357/23 від 14.12.2023 року. Але, вищезазначеним рішенням не припиняється заборона на нерухоме майно № 14972152, яка була зареєстрована нотаріусом у результаті укладення договору довічного утримання. Таким чином, для державної реєстрації прав (обтяження речового права) заявнику необхідно надати документ про припинення вищевказаної заборони на нерухоме майно. Проте, на момент прийняття рішення про відмову, заявником не були подані необхідні документи.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій щодо припинення заборони відчуження нерухомого майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом №1952-IV.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

За змістом ч.3 ст. 10 Закону №1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27--2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною 1 ст. 11 Закону №1952-ІV передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до положень ст. 18 Закону №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 1 ст. 24 Закону №1952-IV визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці); 14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; 15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості; 16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва; 17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва; 18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі: державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва; первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням; 20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27--2 цього Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону №1952-IV встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Пунктом 18 Порядку №1127 визначено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Відповідно до п.23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1952-IV, яка кореспондується з пунктом 23 Порядку №1127, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

В свою чергу, підстави для державної реєстрації прав чітко визначені у ст.27 Закону №1952-ІV.

Так, за правилами частини другої цієї статті, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката;

5--1) договору купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання яких сплачено частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості;

5--2) заяви про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на всі майбутні об`єкти нерухомості, що є складовими частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва, та обтяження речових прав на майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки;

5--3) заяви про зміну гарантійної частки (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво);

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Таким чином, підставою для державної реєстрації припинення обтяження речових прав для державного реєстратора є відповідне рішення суду щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, інші акти органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Отже, державний реєстратор не наділений повноваженнями приймати рішення щодо речових прав (їх обтяжень) на майно, а лише вчиняє відповідні реєстраційні дії на підставі рішень, прийнятих іншими уповноваженими особами згідно із законом.

Зі змісту оскаржуваного рішення державного реєстратора Департаменту №72640596 від 17.04.2024 слідує, що підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій за заявою позивача стало те, що згідно наданого заявником рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі №334/8357/23 від 14.12.2023, не припиняється заборона на нерухоме майно №14972152, яка була зареєстрована нотаріусом у результаті укладання договору довічного утримання між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Натомість позивач вважає, що рішення суду про розірвання договору довічного утримання (догляду), яке набрало законної сили, є самостійною і достатньою підставою для припинення обтяження, накладеного при посвідченні такого договору.

Суд вважає такі доводи помилковими з таких підстав.

Як установлено пунктом 9 статті 34 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон №3425-XII), нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 73 Закону №3425-XII нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, іншої юридичної особи про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Процедура накладення та зняття заборони відчуження нерухомого майна регламентована главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595; далі Порядок №296/5).

Накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів (підпункт 4.2 пункту 4 глави 15 розділу II Порядку №296/5).

За приписами статті 74 Закону №3425-XII, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з пунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку №296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

Статтею 31-2 Закону №1952-IV визначено особливості державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва.

За змістом ч. 4 названої статті державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.

Відповідно до ч. 6 ст. 31-2 Закону №1952-IV нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом.

З аналізу наведених правових норм слідує, що державний реєстратор не наділений повноваженнями накладати та/або знімати заборону на відчуження нерухомого майна, а провадить лише державну реєстрацію обтяження (припинення обтяження) виключно на підставі відповідного рішення, прийнятого уповноваженим органом або посадовою особою.

Водночас, нотаріус наділений повноваженням на вчинення таких нотаріальних дій, як накладення та зняття заборони відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягають державній реєстрації, внаслідок чого має право на проведення державної реєстрації припинення обтяження речових прав у результаті зняття такої заборони. У процедурі зняття заборони відчуження нерухомого майна первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії по накладенню заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі, та проставлення відмітки на правочині), та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони на відчуження майна.

Отже, повноваження державного реєстратора та нотаріуса у сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень не є тотожними.

З матеріалів справи вбачається, що спірне обтяження було накладено нотаріусом в Договорі довічного утримання (догляду) від 09.06.2016, зареєстрованого в реєстрі за №1671.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2023 у справі №334/8357/23 Договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був посвідчений 09.06.2016 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1671, розірвано. При цьому, вказаним судовим рішення не припинено обтяження, накладене нотаріусом.

Враховуючи відсутність рішення суду про припинення обтяження, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв обґрунтовано та в межах повноважень, визначених чинним законодавством, відтак, підстави для визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача відсутні.

Суд зазначає, що посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 01.02.2023 у справі № 316/2082/19, не можуть бути застосовані до даної справи, оскільки у справі № 316/2082/19 спірне питання стосувалось оскарження дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, отже обставини даної справи не є подібними до обставин справи, що розглядається судом.

Крім того у вказаній постанові у справі №316/2082/19 Верховним Судом проаналізовано правозастосування ч. 3 ст. 26 Закону №1952-IV до внесення в неї змін, водночас, на момент розгляду даної справи № 280/4647/24 редакція ч. 3 ст. 26 Закону є іншою.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25.07.2024.

Суддя М.О. Семененко