Справа № 440/612/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Петрова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р. Справа № 440/612/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024, по справі № 440/612/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті пенсії позивачу з 01.04.2019 перерахованої на підставі довідки, без обмеження максимальним розміром, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки без обмеження максимальним розміром, із врахуванням виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті перерахованої на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9/1/867/фп73283 від 02.03.2021 пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії разом з доплатами, підвищеннями до пенсії та індексацію пенсії з 01.04.2019 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Вказане рішення набрало законної сили.

10.05.2024 позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 440/612/24, в якій просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по адміністративній справі № 440/612/24.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 440/612/24 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та прийняти нову, якою заяву про встановлення судового контролю задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки судове рішення по справі № 440/612/24 не виконано у повному обсязі, оскільки після проведеного перерахунку пенсії позивача пенсійним органом застосовано обмеження розміру пенсії максимальним, що суперечить приписам судового рішення, зобов`язано відповідача здійснювати виплату пенсії без обмеження максимальним розміром.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що позивач звертався з виконавчим листом по справі № 440/612/24 та пред`являв його для виконання до органів державної виконавчої служби. Також суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Отже, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах також здійснюється у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу, якою врегульовані особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби та приватного виконавця.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що положеннями КАС України розмежовані такі форми судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, та розгляд судом спорів, предметом оскарження яких є рішення, дія або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або ж приватного виконавця.

При цьому правовою підставою для вжиття заходів судового контролю за виконанням судових рішень на підставі ч. 1 ст. 382 КАС України є ухвалення судом рішення не на користь суб`єкта владних повноважень.

Положення ст. 382 КАС України не містять застережень щодо можливості встановлення заходів судового контролю виключно після вжиття позивачем заходів з його примусового виконання у порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження».

Отже, звернення позивача до суду на підставі ст. 382 КАС України та примусове виконання рішення суду у порядку виконавчого провадження є окремими самостійними процедурами, спрямованими на виконання судового рішення, та можуть застосовуватися одночасно.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття заходів судового контролю з мотивів відсутності доказів звернення позивача до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду у справі № 440/612/24.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024, яке набрало законної сили, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії разом з доплатами, підвищеннями до пенсії та індексацію пенсії з 01.04.2019 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

У свою чергу, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області листом від 08.04.2024 № 7820-6776/Б-02/8-1600/24 повідомлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі № 440/612/24 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 без обмеження її максимальним розміром. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі № 440/612/24 не зобов`язано органу пенсійного фонду переглядати розмір виплачуваної пенсії в подальшому.

Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах справи перерахунків пенсії позивача, вчинених на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі № 440/612/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області за наслідками проведеного перерахунку відповідачем застосовано обмеження розміру пенсії максимальним розміром, а саме: з 01.03.2022 - 19340 грн., з 01.07.2022 20270 грн., з 01.12.2022 20930 грн., 01.03.2023 20290 грн., з 01.03.2024 23610 грн.

При цьому, на момент здійснення перерахунку пенсії на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі № 440/612/24, законодавчо визначені підстави для обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так само і судові рішення, на підставі яких міг бути здійснений подібний перерахунок із обмеженням розміру пенсії, були відсутні.

Саме із зазначеними обставинами позивач, звертаючись до суду із заявою про встановлення у справі судового контролю, пов`язував наявність підстав для її задоволення, вказуючи на неповне виконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі № 440/612/24.

Таким чином, вирішуючи питання про встановлення судового контролю, суд повинен був надати оцінку вказаним доводам заявника та перевірити, чи виконує відповідач належним чином рішення суду, зокрема, в частині нарахування та виплати пенсії позивача без обмеження максимальним розміром.

Однак, такої оцінки вказаним обставинам при винесенні оскаржуваної ухвали про відмову задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції надано не було.

Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

При цьому, колегія суддів вважає помилковою позицію, згідно з якою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, оскільки застосування ст. 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, за наявності обставин, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення, та обґрунтованих доводів вважати, що відповідач ухиляється від належного виконання рішення у справі.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень дійсно є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від тих чи інших об`єктивних обставин, однак із урахуванням того, що за наявності належних підстав суд має забезпечити реалізацію положень ст. 129-1 Конституції України щодо забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Водночас, відмова у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення має бути вмотивована та не може ґрунтуватись лише на диспозитивності права суду застосовувати такі заходи.

Втім, суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку з чим ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 по справі № 440/612/24 - скасувати.

Справо № 440/612/24 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов