Справа № 601/1635/24
Суддя: Мочальська В. М.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №601/1635/24
Провадження № 2-а/601/39/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі

головуючого Мочальської В.М.,

з участю секретаря Домінської І.В.,

представника позивача адвоката Кушки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 09.05.2024 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки 15.03.2024 жодного виклику про необхідність явки о 10 год. 16.03.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 він не отримував.

Не погодившись із позовом, 24.06.2024 відповідач подав відзив на позов, просить у позові позивачу відмовити. Вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2024 року позивачу вручалася повістка, в отриманні якої він відмовився. Цей факт підтверджується актом про відмову від отримання та підпису за отримання повістки.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кушка О.М. підтримав позов та пояснив, що 15.03.2024 близько 09 години позивач знаходився по АДРЕСА_1 . В цей час до нього під`їхав автомобіль типу «бус» з якого вийшли дві невідомі особи у військовій формі та намагалися заштовхати позивача в салон автомобіля. Ці особи не представилися, не пред`явили жодних документів. Позивач пручався, просив виписати йому повістку, оскільки він не переховується. На вулицю вийшла мати позивача ОСОБА_3 та сусіди, а тому невідомі особи відпустили позивача. Повістки позивачу в той день не вручали і про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомляли. На даний час позивач мобілізований і проходить військову службу в ЗСУ.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2024 заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 начальником мобілізаційного відділення підполковником ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ..

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 здійснив триваюче правопорушення, яке вчинене в особливий період (особливий період в Украні діє з моменту оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-11, що набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Голос України» від 18.04.2014 №49), а саме не з`явився під час загальної мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений в отриманій ним повістці начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги ч.1 та ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.3 ст. 17 Закону України «Про оборону України».

ОСОБА_1 під підпис роз`яснено ст. 63 Конституції України, права та обов`язки відповідно до ст. 268 КУпАП і повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 09.05.2024 о 10-00 год. та надана можливість надати пояснення у яких позивач зазначив, що вини не визнає, по місцю проживання та прописки повістку не давали, акт не складали.

09.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та на нього накладено штраф в розмірі 3400 грн. Постанову вручено позивачу.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим в судовому засіданні поясненням свідків, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII громадяни зобов`язані: - з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;

Згідно зі ст. 235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Щодо посилання відповідача на акт про відмову від отримання повістки та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.03.2024 та підписи трьох осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вказаного акту від 15.03.2024, наданого відповідачем до відзиву на позов, встановлено відсутність адреси свідків, що унеможливлює суд викликати зазначених вище осіб як свідків та перевірити обставини справи.

Також, суд звертає увагу на те, що вказаний акт та перелік ПІБ свідків написано одним почерком.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що позивач є її сином. 15.03.2024 близько 09 години він знаходився біля її будинку по АДРЕСА_1 , оскільки мав відвезти її у лікарню. З вікна вона побачила як до сина під`їхав бус, з якого вийшли дві невідомі особи у військовій формі та намагалися заштовхати його в салон автомобіля. Вона вибігла на вулицю, повибігали сусіди, а тому невідомі особи відпустили позивача. Повістки синові в той день не вручали і про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомляли.

Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Будь-яких інших переконливих доказів вчинення розглядуваного правопорушення відповідачем не представлено.

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку щодо неправомірності вчиненні дій з боку відповідача по відношенню до ОСОБА_1 та звертає увагу на те, що доказів вручення повістки позивачеві представником відповідача до суду надано не було.

Суд звертає увагу на доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, суд також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі вище зазначеного суд приходить до переконання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на результат розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору належить покласти на відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 72, 77, 118-119, 122, 243 -244, 246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 від 09 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Представник позивача: Кушка Олександр Михайлович, місцезнаходження: вул. Київська, 12/157, м. Тернопіль, 47402.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 25 липня 2024 року.

Головуючий В. М. Мочальська