Справа № 160/3517/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/3517/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

секретар Дивнич Д.І.

за участі позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференцзв`язку)

представника відповідача Тараненко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (суддя Кучма К.С., повне судове рішення складено 10 квітня 2023 року) в справі № 160/3517/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі ГУ ДКСУ) про:

визнання протиправними дій ГУ ДКСУ у відношенні нього щодо прийняття та оформлення рішення у формі листа № 04-10-10/2518 від 19 лютого 2021 року про повернення документів; невиконання (неналежного виконання) рішення суду від 24 червня 2020 року (виконавчого листа по справі № 160/9804/18, виданого 11 серпня 2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом);

скасування рішення ГУ ДКСУ у формі листа від 19 лютого 2021 року № 04-10-10/2518 про повернення документів;

зобов`язання ГУ ДКСУ забезпечити негайне виконання рішення суду від 24 червня 2020 року (виконавчого листа по справі № 160/9804/18, виданого 11 серпня 2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом) шляхом негайного стягнення з ГУ Держказначейства на його користь моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення;

стягнення з ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області та ДКС України на його користь моральної шкоди в розмірі, визначеному за результатом відповідної психологічної експертизи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України (далі - ДКС України).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено частково

Визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, оформлені листом від 19 лютого 2021 року №04-10-10/2518 «Про повернення документів».

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 лютого 2021 року щодо виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі №160/9804/18 з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 600 грн.

У задоволенні решти позовної заяви відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року в адміністративній справі № 160/3517/21 скасовано, абзаци третій та четвертий рішення викладено в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення рішення від 11.08.2020 року по справі №160/9804/18 в частині визначення суми моральної шкоди в гривні, після отримання судового рішення повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2021 року щодо виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/9804/18 від 11.08.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди суму 1 000 грн.».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року в адміністративній справі № 160/3517/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року у справі № 160/3517/21 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту (зобов`язання повторно розглянути) є неефективним, не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Стягнення моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань спрямоване на постановлення можливості виконання рішення в залежності від фінансування та суперечить принципу верховенства права.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ДКСУ просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Звертає увагу, що рішення має виконуватися відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення коштів з державних органів, державних та місцевих бюджетів або бюджетних установ.

Факти, наведені в позовній заяві, про протиправну поведінку, наявність шкоди та причинний зв`язок не підпадають під елементи правопорушення, адже факти, наведені позивачем, не містять жодного розуміння щодо шкоди або проявлення нанесення шкоди відповідачем, позивач не зазначив, якого характеру шкода нанесена, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди.

Вказує, що державні органи несуть відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями.

У виконавчому листі від 11 серпня 2020 року в справі № 160/9804/18 зазначалось про стягнення моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення, конкретної суми стягнення не зазначено, що позбавило відповідача можливості підготувати реєстр бюджетних зобов`язань та меморіальний ордер на перерахування коштів, тому виконавчий лист повернуто суду для встановлення чіткої суми, яка підлягає стягненню, що не створює перешкод для повторного звернення із заявою та виконавчим листом.

Також зазначає про відсутність підстав для призначення судової психологічної експертизи.

Визначений розмір моральної шкоди є завищеним, не становить справедливої сатисфакції за вчинений правочин.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги ГУ ДКСУ просив відмовити.

Представник відповідача ГУ ДКСУ в судовому засіданні просив в задоволення апеляційної скарги позивача відмовити, апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Представник відповідача ДКС України до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача ГУ ДКСУ, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Адвокатське об`єднання «Всеукраїнська спілка адвокатів», про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №160/9804/18 позовну заяву задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 листопада 2018 року № Ф-3560-57; стягнуто солідарно з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення; стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати на проведення експертизи в сумі 8 635 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року відмовлено Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року в адміністративній справі №160/9804/18 повернуто заявнику.

09 лютого 2021 року позивач звернувся до ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання вказаного судового рішення, в якій просив виконати рішення суду про стягнення на його користь солідарно з ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

До вказаної заяви позивачем додано оригінал виконавчого листа, копію судового рішення від 24 червня 2020 року, копію довідки з додатками та реквізитами банку та ухвала суду від 27 січня 2021 року по справі №160/9804/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю по справі №160/9804/18 відмовлено.

Листом ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області «Про повернення документів» від 19 лютого 2021 року №04-10-10/2518 повідомило позивача, що у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі №160/9804/18 зазначається про стягнення моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення. Проте, конкретна сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню, у виконавчому листі не зазначена, що позбавляє можливості Головне управління підготувати реєстр бюджетних зобов`язань та меморіальний ордер на перерахування коштів. Нарахування моральної шкоди не відноситься до повноважень казначейства. Відповідно до п. 9 Порядку орган казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.

На підставі вищевикладеного ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області повернуло без виконання виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі №160/9804/18 для встановлення чіткої суми, яка підлягає стягненню з боржника на користь ОСОБА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у адміністративній справі №160/9804/18 залишено без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №160/9804/18, зокрема, стягнуто солідарно з ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно із пунктом 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається у Законі про Державний бюджет на відповідний рік. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що в 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 4 723 грн. Таким чином, як зауважив суд першої інстанції, інформація про розмір мінімальної заробітної плати станом на дату винесення рішення (24 червня 2020 року) є відкритою, не передбачає отримування необхідних для виконання виконавчих документів судових рішень, пояснень, довідок, чи іншої інформації.

Враховуючи, що позивачем до відповідача надано необхідний пакет документів разом із оригіналом виконавчого листа, в якому відсутнє двозначне чи не чітке трактування щодо розміру стягнення, відсутня необхідність спеціального розрахунку, тому суд першої інстанції вважав, що у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу із вказаних у листі підстав.

Зважаючи на вищевказане та враховуючи те, що відповідачем відмовлено позивачу у прийнятті виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції вважав, що з метою ефективного та належного способу захисту прав позивача, необхідного для поновлення його права, слід визнати протиправними дії відповідача, оформлені листом від 19 лютого 2021 року № 04-10-10/2518 «Про повернення документів» та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 лютого 2021 року щодо виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 160/9804/18, з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Врахувавши висновок експерта ТОВ «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» № 03/22 від 22 лютого 2022 року за результатами проведення психологічної експертизи, призначеної судом у справі № 160/3517/21, згідно з яким орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних позивачу наслідками дослідженої ситуації, становить 18 мінімальних заробітних плат, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 120600 грн (18 мінімальних заробітних плат х 6700 грн станом на момент вирішення справи), оскільки саме діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, що підтверджено висновком експерта № 03/22 за результатами проведення психологічної експертизи в цій справі.

Водночас, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог до ДКС України про відшкодування моральної шкоди, оскільки діями співвідповідача не порушені права позивача.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №160/9804/18, яке набрало законної сили 19 жовтня 2020 року, зокрема, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 листопада 2018 року № Ф-3560-57; стягнуто солідарно з ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

З метою виконання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №160/9804/18 в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 09 лютого 2021 року звернувся до ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання вказаного судового рішення, в якій просив виконати рішення суду про стягнення на його користь солідарно з ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

До заяви позивачем додано оригінал виконавчого листа, копію судового рішення від 24 червня 2020 року, копію довідки з додатками та реквізитами банку та ухвала суду від 27 січня 2021 року по справі № 160/9804/18, якою відмовлено в задоволенні заяви про встановлення судового контролю по справі №160/9804/18.

ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області «Про повернення документів» листом від 19 лютого 2021 року № 04-10-10/2518 повідомило позивача, що у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі № 160/9804/18 зазначається про стягнення моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення. Проте, конкретна сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню, у виконавчому листі не зазначена, що позбавляє можливості Головне управління підготувати реєстр бюджетних зобов`язань та меморіальний ордер на перерахування коштів, а нарахування моральної шкоди не відноситься до повноважень казначейства. На підставі пункту 9 Порядку, за змістом якого орган казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства, ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області листом від 19 лютого 2021 року № 04-10-10/2518 повернуло без виконання виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 160/9804/18 для встановлення чіткої суми, яка підлягає стягненню з боржника на користь ОСОБА_1 .

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності повернення органом казначейства виконавчого листа стягувачу, обраного судом першої інстанції способу захисту порушення прав позивача, а також наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконавчих документів та особливості їх виконання визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб, в тому числі заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів тощо.

Пунктом 9 Порядку № 845 передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли, зокрема 1) виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.

Як вказано вище, у виконавчому листі № 160/9804/18, поданому 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 до ГУ ДКСУ, вказано про стягнення з ГУ ДПС в Дніпропетровській області та Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

До заяви ОСОБА_1 долучено необхідний пакет документів.

Підставою для повернення виконавчого листа органом казначейства вказано про відсутність у виконавчому листі конкретної суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню, що позбавляє можливості підготувати реєстр бюджетних зобов`язань та меморіальний ордер на перерахування коштів.

Оцінюючи такі підстави для повернення виконавчого документу, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що інформація про розмір мінімальної заробітної плати станом на дату винесення рішення (24 червня 2020 року) є відкритою, не передбачає отримування необхідних для виконання виконавчих документів судових рішень, пояснень, довідок, чи іншої інформації.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається у Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що в 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 4 723 грн.

Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зауважив на тому, що у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 160/9804/18 відсутнє двозначне чи не чітке трактування щодо розміру стягнення, а тому відсутня необхідність спеціального розрахунку, у зв`язку із чим у відповідача були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу із вказаних у листі ГУ ДКСУ підстав.

Посилання апелянта ГУ ДКСУ на те, що органом держказначейства не може визначатися сума стягнення на власний розсуд, є цілком безпідставними, адже, як вказано вище, у виконавчому листі від 11 серпня 2020 року у справі № 160/9804/18 відсутнє двозначне чи не чітке трактування щодо розміру стягнення, а обчислення розміру відшкодування за виконавчим листом передбачає тільки арифметичне обчислення суми шляхом множення розміру встановленої у 2020 році мінімальної заробітної плати (4 723 грн) на 9.

Позивач не погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту його порушеного права, вважаючи, що такий спосіб захисту (зобов`язання повторно розглянути заяву) є неефективним, не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції в цій справі, вказав, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, зазначивши, що адміністративний суд, за загальним правилом, не обмежений у виборі ефективного способу відновлення права особи, порушеного суб`єктом владних повноважень, і вправі обрати найоптимальніший або такий, що відповідає характеру такого порушення та враховує обставини конкретної справи.

Позивач при зверненні до суду просив зобов`язати ГУ ДКСУ забезпечити негайне виконання рішення суду від 24 червня 2020 року (виконавчого листа по справі № 160/9804/18, виданого 11 серпня 2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом) шляхом негайного стягнення з ГУ Держказначейства на його користь, моральної шкоди у розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент винесення рішення.

Суд зауважує, що запропонований позивачем спосіб захисту його порушеного права є неправильним.

В спірному випадку органом держказначейства виконавчий лист повернуто суду. При цьому ГУ ДКСУ не вчинялось жодних дій з виконання виконавчого документу.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

За положеннями пункту 35 Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (пункт 2).

Згідно з пунктом 36 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Відповідно до пункту 38 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За положеннями пункту 39 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Пунктом 47 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

У разі коли у виконавчих документах, які надійшли до Казначейства, визначено боржником Кабінет Міністрів України, у якого відсутні рахунки в Казначействі, безспірне списання коштів здійснюється Казначейством за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів (пункт 48).

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України (пункт 49 Порядку № 845).

Відтак, для виконання рішення про стягнення на користь позивача коштів з органів державної податкової служби ГУ ДКСУ має вчинити комплекс дій.

Враховуючи, що ГУ ДКСУ не приймався до виконання виконавчий документ, не вчинялись будь-які дії з виконання цього виконавчого документа, суд першої інстанції обґрунтовано на виконання приписів пункту 4 частини другої статті 245 КАС України визнав належним способом поновлення порушеного права ОСОБА_1 саме зобов`язання ГУ ДКСУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 лютого 2021 року щодо виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі №160/9804/18, з урахуванням висновків суду.

Стосовно питання стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди в розмірі, визначеному за результатом відповідної психологічної експертизи.

Висновком експерта ТОВ «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» №03/22 від 22 лютого 2022 року за результатами проведення психологічної експертизи встановлено таке: «Ситуація, яка досліджується за провадженням (невиконання відповідачем рішення суду від 24.06.2020 року), постає для ОСОБА_1 в певній мірі психотравмуючою: погіршує соціальне функціонування та якість життя внаслідок непродуктивного витрачання життєвого часу на її вирішення, супроводжується почуттями образи та обурення, тобто завдає йому негативних психологічних переживань (страждань). Орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних ОСОБА_1 наслідками дослідженої ситуації, становить 18 мінімальних заробітних плат.».

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з питання відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 Верховним Судом зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд має надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

В межах цієї справи таким доказом є висновок психологічної експертизи, якою встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ГУ ДКСУ з повернення виконавчого документу та моральними стражданнями позивача, а також визначено співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Тому суд погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 600 грн (18 мінімальних заробітних плат х 6 700 грн).

Суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що стягнення моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань спрямоване на постановлення можливості виконання рішення в залежності від фінансування та суперечить принципу верховенства права, з тих підстав, що приведеними вище положеннями Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів державного бюджету (в тому числі для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам) здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, іншого способу відшкодування моральної шкоди, крім стягнення шкоди за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень, з боку державного органу діючим законодавством не встановлено.

Доводи апелянта ГУ ДКСУ стосовно відсутності факту заподіяння шкоди позивачу, відсутності правовідносини з позивачем, недоведеності позивачем факту заподіяння йому саме ГУ ДКСУ шкоди, що обумовлює відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд відхиляє.

По-перше, факт заподіяння позивачу моральної шкоди протиправними діями ГУ ДКСУ доведений висновком психологічної експертизи, який є належним доказом та обґрунтовано прийнятий судом першої інстанції.

По-друге, є незмістовними доводи про відсутність правовідносин між позивачем та ГУ ДКСУ, позаяк саме такі правовідносини є спірними в цій справі.

По-третє, відсутність у відповідача перед позивачем договірних зобов`язань не вказує на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, адже право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, гарантовано статтею 56 Конституції України.

Також суд відхиляє аргумент ГУ ДКСУ про те, що визначений розмір моральної шкоди є завищеним, не становить справедливої сатисфакції за вчинений правочин, позаяк такий розмір визначений психологічною експертизою та належним чином не спростований ГУ ДКСУ.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року в справі № 160/3517/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року в справі № 160/3517/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 24 липня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко