Справа № 480/4005/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 р.Справа № 480/4005/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Сумській області () та ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024, суддя Є.Д. Кравченко, повний текст складено 18.04.24 по справі № 480/4005/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області (), Головного управління ДПС у Сумській області () про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області () (далі - відповідач 1) та до Головного управління ДПС у Сумській області () (далі - відповідач 2), в якому просив суд визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Сумській області () по ненаданню щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи 21.08.2021-20.08.2022 згідно поданих заяв від 09.03.2023 та 24.03.2023; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області () № 3-о від 29.03.2023 "Про звільнення"; поновити його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року; поновити його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року; стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 березня 2023 року по час винесення судом рішення по справі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області () від 29.03.2023 № 3-о "Про звільнення".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 по 10.04.2024 у розмірі 174860 (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн. 10 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30.03.2023 та стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДПС у Сумській області () середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8419 (вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 13 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення вимог позову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що позивачу у період з 08.02.2023 до 29.03.2023 було запропоновано всі вакантні посади для працевлаштування. Зазначає, що посада головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків - станом на 08.02.2023 вакантною не була. Згідно до наказу від 13.02.2023 №17-о 14.02.2023 було звільнено ОСОБА_2 з посади головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків. Наказом від 21.02.2023 №23-о переведено з 21.02.2023 головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_3 на посаду головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з виявлення та опрацювання податкових ризиків. А від так вакантною з 21.02.2023 посадою стала посада головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків, яка згідно до листа від 01.03.2023 №14/І/18-28-11-01-21/ЛК була запропонована ОСОБА_1 . Щодо посади головного державного інспектора Сумського відділу податків і зборів з юридичних осіб Управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Сумській області вказує, що дана посада також не була вакантною і виникла 14.03.2023. В повідомленні про майбутнє звільнення ГУ ДПС у Сумській області було визначено строк подання заяви про переведення на вакантну посаду до 13.03.2023, тому підстав для надання пропозицій 14.03.2023 не було.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимог позову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що оскаржуваним рішенням суду його поновлено на посаду, з якої було незаконно звільнено - начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (). Однак при цьому судом не враховано, що такої посади вже не існує, вона скасована через проведення процедури припинення Головного управління ДПС у Сумській області () через реорганізацію. В той же час, в результаті реорганізації Головного управління ДПС у Сумській області () в Головне управління ДПС у Сумській області (код ), в останньому створена аналогічна посада - начальника управління правового забезпечення, на яку відповідно і слід було провести поновлення. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в даному випадку такий спосіб захисту його порушеного права як поновлення на посаді з якої незаконно звільнений є неефективним, що підтверджується тим, що він вже втретє поновлюється на посаді через незаконне звільнення, і кожного разу на посаду, якої вже не існує, що має наслідком наступне звільнення.

Щодо ненадання щорічної основної відпустки, вважає помилковою позицію відповідача про відмову в наданні відпустки через введення в країні воєнного стану та право Головного управління ДПС у Сумській області обмежувати конституційні права і свободи, в тому числі і право на відпустку, адже в Законі України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» про обмеження ст.3 Закону України "Про відпустки" не йдеться.

Також не погоджується із розміром визначеного судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вважає, що заробіток помилково обрахований на підставі довідки Головного управління ДПС у Сумській області від 08.05.2023 № 96/І/18-28-10-02-06, в якій середньоденна заробітна плата складає 647,63 грн. Вважає, що середній заробіток має визначатися з урахуванням розміру посадового окладу 11980 грн відповідно до наказу ДПС України № 899 від 21.10.2021 "Про умови оплати праці працівників ДПС та її територіальних органів" , а також рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 № 480/4051/23. У зв`язку з цим вважає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 903,55 грн.*270 робочих днів=243 958,50 грн., замість 174 860,10 грн. визначеного судом першої інстанції.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 по справі № 480/7596/21 було визнано протиправними та скасовано накази Головного управління ДПС у Сумській області () № 41-о від 11.05.2021 р. «Про звільнення» та № 42-0 від 02.07.2021 р. «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 11.05.2021 р. № 41-о», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), з 10.07.2021 р., стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 248047 (двісті сорок вісім тисяч сорок сім) гривень 17 копійок.

На виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 480/7596/21 Головним управління ДПС у Сумській області () було прийнято наказ від 01.02.2023 № 1-0 «Про поновлення на роботі», відповідно до якого ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС в Сумській області з 10.07.2021 (т. 1 а.с. 72).

На заяву від 02.02.2024 та 10.02.2024 позиву надані відпустки. У відповідь на заяву 09.03.2023 про надання відпустки позивачу направлено лист № 18/І/18-28-11-01-14/ЛК від 16.03.2023, яким повідомлено, що відсутня уповноважена особа на підписання наказу про відпустку.

В подальшому листом Головного управління ДПС у Сумській області № 19/І/18-28-11-01-21/ЛК від 27.03.2023 повідомлено, що через введений в країні воєнний стан Головне управління ДПС у Сумській області вправі обмежувати конституційні права і свободи, в тому числі і право на відпустку, через що ним відмовляє ОСОБА_1 у наданні відпустки.

08.02.2023 позивачу було вручено попередження про наступне звільнення та надано перелік вакантних посад Головного управління ДПС у Сумській області, які можливо запропонувати ОСОБА_1 (т.1 а.с. 78-80).

У попередженні позивачу роз`яснено, що у разі згоди на призначення в порядку переведення на одну з запропонованих посад йому необхідно подати відповідну письмову заяву до Головного управління ДПС у Сумській області (код згідно з ) до 13 березня 2023 року.

З попередженням про наступне звільнення позивач ознайомився, проте не погодився, про що зазначив на бланку попередження та надав письмові заперечення. (т.1 а.с. 13-14).

Листом Головного управління ДПС у Сумській області () від 01.03.2023 № 14/1/18-28-11-01-21/ЛК ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 запропоновано додаткові вакантні посади для працевлаштування в новоствореній установі (т. 1 а.с.83-84).

На підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області () від 29.03.2023 № 3-о ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області у зв`язку з реорганізацією згідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» 29 березня 2023 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та компенсацією за невикористані дні відпусток (т.1 а.с. 99-100).

Незгода позивача з вказаним наказом стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), відповідач зобов`язаний був дотримуватися процедури припинення державної служби, встановленої для реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ), зокрема запропонувати позивачу одночасно з попередженням про звільнення іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, що відповідачем протиправно не було зроблено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність поновлення на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), оскільки в межах даної справи та спірних правовідносин право позивача внаслідок незаконного звільнення було порушено не Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремленим територіальним підрозділом ДПС, а Головним управлінням ДПС у Сумській області, яке є роботодавцем позивача та в якому позивач проходив державну службу в спірний період. При цьому суд першої інстанції виснував, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа Головне управління ДПС у Сумській області () не є припиненою, а лише знаходиться в стані припинення.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі норм, викладених у частині першій статті 12 Закону № 2136-IX, законодавець наділив роботодавця правом відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки у період дії воєнного стану, а тому відповідач, відмовляючи у наданні позивачу відпустки, діяв правомірно.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII.

В силу частин першої-третьої статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання правомірності звільнення позивача з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, у зв`язку з реорганізацією державного органу.

08.02.2023 відповідно до частини шостої статті 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () та одночасно запропоновано перелік вакантних посад. У попередженні позивачу роз`яснено, що у разі згоди на призначення в порядку переведення на одну з запропонованих посад йому необхідно подати відповідну письмову заяву до Головного управління ДПС у Сумській області () до 13 березня 2023 року.

На час попередження та видання Головним управлінням Державної податкової служби у Сумській області спірного наказу стаття 87 Закон № 889-VІІІ діяла у редакції Законів України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі Закон № 117-IX) та від 23 лютого 2021 року № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби».

Зокрема, Законом № 117-IX виокремлено дві підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої);

ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої).

Законом № 117-ІХ також виключено положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, які стосувалися застосування до державних службовців законодавства про працю та допускали звільнення з підстав реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.

Цим же Законом № 117-ІХ стаття 40 КЗпП України доповнена частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

06 березня 2021 року набув чинності Закон № 1285-ІХ, яким законодавець змінив особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ і виклав частину третю Закону № 889-VІІІ у такій редакції: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.».

Отже, після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 640/24023/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 140/9066/21, від 11 травня 2023 року у справі № 380/9574/21, від 27 червня 2023 року у справі № 120/3712/21-а, від 14 вересня 2023 року у справі № 640/15737/22 та інших.

Варто зазначити, що за змістом статті 5 Закону № 889-VІІІ дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Водночас у цьому випадку частиною третьою статті 87 Закону № 889-VІІІ, який є спеціальним законодавчим актом у спірних правовідносинах, повністю унормовано порядок вивільнення державних службовців, зокрема у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, а відтак норми трудового законодавства

Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно перевірити дотримання відповідачами порядку вивільнення ОСОБА_1 з посади державної служби, у зв`язку з реорганізацією державного органу, у розрізі вищенаведених положень Закону № 889-VІІІ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що окремі вакантні посади не були запропоновані позивачу, що свідчить про недотримання процедури звільнення та необхідність поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено.

В апеляційній скарзі відповідач з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та наголошує, що посада головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків - станом на 08.02.2023 вакантною не була. Згідно до наказу від 13.02.2023 №17-о 14.02.2023 було звільнено ОСОБА_2 з посади головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків. Наказом від 21.02.2023 №23-о переведено з 21.02.2023 головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_3 на посаду головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з виявлення та опрацювання податкових ризиків. А від так вакантною з 21.02.2023 посадою стала посада головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків, яка згідно до листа від 01.03.2023 №14/І/18-28-11-01-21/ЛК була запропонована ОСОБА_1 .

З цього приводу колегія суддів зазначає, що з 15.02.2023 по 20.02.2023 дана посада була вакантною, однак не була запропонована позивачу. Тобто перед тим, як переводити з 21.02.2023 головного державного інспектора відділу роботи з ризиками, прогнозу, аналізу та звітності управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ОСОБА_3 на посаду головного державного інспектора відділу моніторингу операцій та ризиків управління з виявлення та опрацювання податкових ризиків, така посада мала бути запропонована позивачу і лише після відмови від зайняття посади, мала бути переведена ОСОБА_3 .

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачу не була запропонована посада головного державного інспектора Сумського відділу податків і зборів з юридичних осіб Управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Сумській області, яка була вакантною з 14.03.2023.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, враховує позицію, висловлену Верховним Судом у постанові № 340/1791/22, відповідно до якої пропонування іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII) має на меті залишити працівника на державній службі (шляхом його переведення на запропоновану посаду без проведення конкурсу) й відповідач, якщо пропонує ці посади, то має робити це не для позірного дотримання процедури, визначеної законом, а для реального виконання цих приписів закону. Повідомлення переліку вакантних посад задля самого лише повідомлення цих посад як передумови для звільнення не свідчить про реальне виконання Закону чи, принаймні, намагання його виконати.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Така правова позиція сформульована Верховним Судом зокрема, у постанові від 08.05.2019 у справі № 806/1175/17, від 28.02.2020 у справі № 807/819/16, від 30.11.2021 у справі № 640/4921/20 та інших.

Отже, роботодавець є таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, в даному випадку з 08.02.2023 (дата попередження про наступне звільнення) по 29.03.2023 (дата звільнення).

За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргументи відповідача, що в повідомленні про майбутнє звільнення ГУ ДПС у Сумській області було визначено строк подання заяви про переведення на вакантну посаду до 13.03.2023, тому підстав для надання пропозицій 14.03.2023 не було. В даному випадку відповідач повинен був запропонувати всі наявні вакантні посади, які виникли аж до дня звільнення, що ним протиправно не було зроблено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невиконання відповідачем наведених вимог Закону № 889-VIІІ, зокрема частини третьої статті 87, що виявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу вакантних посад державної служби в державному органі, наявних на момент його звільнення, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та як наслідок є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 29.03.2023 № 3-о "Про звільнення".

У зв`язку з цим доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, колегія суддів відхиляє як неспроможні вплинути на правомірність висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача в частині обрання судом першої інстанції неефективного способу захисту порушеного права та поновлення його на посаді, з якої було незаконно звільнено - начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () замість переведення до Головного управління ДПС у Сумській області (код ), де створена аналогічна посада - начальника управління правового забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Тобто, за змістом вказаних норм, незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на ту ж посаду в тій організації чи установі, з якої його було звільнено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області (), у зв`язку з чим саме на цю посаду має бути поновлений згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про його поновлення на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області () суд вважає необґрунтованими, оскільки питання поновлення працівника на аналогічній посаді може розглядатись виключно у тому випадку, коли поновлення на посаді з якої працівник був звільнений є неможливим.

Відповідно до ст.65 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, питання поновлення на роботі/посаді незаконно звільненого працівника вирішується шляхом видання наказу про поновлення працівника на відповідній роботі/посаді, з якої його було звільнено, з дати звільнення.

Після цього, у разі дійсної відсутності посади, з якої працівник був звільнений і на яку поновлений за рішенням суду, останній або попереджається про наступне звільнення із запропонуванням інших вакантних посад у відповідних структурних підрозділах (якщо відбулись зміни у чисельності або штаті, що дає підстави для звільнення за ініціативою роботодавця), або йому пропонується продовжити роботу на рівнозначній посаді у відповідному структурному підрозділі. Одночасно з цим не виключається можливість того, що для зайняття відповідної посади працівнику необхідно буде пройти конкурсний відбір у разі, якщо це передбачено вимогами закону.

Колегія суддів погоджується із тим, що законодавець не ставить можливість поновлення працівника на роботі в залежність від наявності (збереження) його посади на час розгляду справи. Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли підприємство/орган/установа повністю ліквідовані. У той же час, у випадку скорочення чисельності, штату працівників, або при реорганізації незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на попередній роботі/посаді із наступним вирішенням роботодавцем питання подальшого перебування його на відповідній посаді, переведення за згодою працівника на іншу посаду, призначення на іншу посаду чи звільнення. Скасування або зміна штатних розписів, відсутність або виведення посад державної служби не є перешкодами для виконання рішення суду про поновлення звільненого працівника на роботі.

З огляду на те, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Сумській області () не припинено як юридичну особу, наявність перешкод у поновленні позивача саме на тій посаді, з якої його було звільнено, не виявлено.

Отже, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивача.

Щодо ненадання щорічної основної відпустки з підстав введення в країні воєнного стану, колегія суддів зазначає таке.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 09.03.2023, в якій просив надати частину щорічної основної відпустки за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 20 березня 2023 року та за період роботи з 21.08.2021 по 20.08.2022 тривалістю 05 календарних днів з 27 березня 2023 року (т.1 а.с. 142). Вказана заява була зареєстрована відповідачем 1 за вх. № 28/І/ЛК від 13.03.2023.

Листом ГУ ДПС у Сумській області від 16.03.2023 № 18/І/18-28-11- 01-14/ЛК було повідомлено позивача про відсутність уповноваженої особи для прийняття рішення про надання/ненадання відпустки та зазначено, що лист щодо розгляду питання призначення Голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області (код згідно з ) направлено до ДПС України 16.03.2023 (т.1 а.с. 92).

Відповідно до додатку 2 наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС» головою комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області був ОСОБА_4 - заступник начальника Головного управління ДПС у Сумській області.

Водночас, наказом ДПС України від 14.03.2023 № 168 "Про порушення дисциплінарного провадження" порушено дисциплінарне провадження стосовно заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області Мельника Юрія та відсторонено його від виконання посадових обов`язків на час проведення дисциплінарного провадження (т. 1 а.с. 132-133).

Призначення головою комісії з ліквідації ГУ ДПС у Сумській області () здійснювалось по посаді, а тому враховуючи наказ ДПС України від 14.03.2023 № 168 "Про порушення дисциплінарного провадження" з 14.03.2023 голова комісії з ліквідації, заступник начальника ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_4 не мав права виконувати обов`язки голови комісії.

При цьому, суд зазначає, що абз. 2 п. 16 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 передбачено, що у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначаються заступники голови комісії - представники органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, один з яких за рішенням голови комісії у разі його відсутності чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує обов`язки голови комісії.

Водночас, матеріали справи не містять доказів делегування головою комісії своїх обов`язків одному із заступників.

Отже, з 14.03.2023 Головне управління ДПС () не мало посадової особи, якій надано право відповідно до законодавства вирішувати питання, зокрема пов`язані з кадровим забезпеченням, з огляду на відсторонення голови комісії та відсутності повноважень у заступників голови комісії здійснювати його обов`язки.

Водночас, з урахуванням змін внесених до наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" наказом Державної податкової служби України від 23.03.2023 № 176 (т. 1 а.с. 134) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань державним реєстратором 27.03.2023 було внесено інформацію про зміну голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (т.1 а.с.135).

Відтак, після призначення головою комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Сумській області заступника начальника ГУ ДПС у Сумській області Мазуренка О.В. у відповідача з`явилася можливість прийняти рішення за заявою позивача про надання йому частини щорічної основної відпустки.

Так, листом Головного управління ДПС у Сумській області від 27.03.2023 № 19/І/18-28-11- 01-21/ЛК позивачу було повідомлено про відмову в наданні відпустки за його заявою від 09.03.2023 на підставі ст. 12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (т.1 а.с. 146-147).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача в апеляційній скарзі про непоширення на норми Закону України "Про відпустки" приписів Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX з огляду на таке.

15 березня 2022 року був прийнятий Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX). Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (ч. 1 ст. 1 Закону № 2136-IX).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Стаття 12 Закону № 2136-IX регулює надання відпусток на час воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2136-IX у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік.

Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних днів, надання не використаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану.

У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми частини сьомої статті 79, частини п`ятої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини п`ятої статті 11, частини другої статті 12 Закону України "Про відпустки" у період дії воєнного стану не застосовуються.

Отже, на підставі норм, викладених у частині першій статті 12 Закону № 2136-IX, законодавець наділив роботодавця правом відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки у період дії воєнного стану.

За таких обставин, відмова Головного управління ДПС у Сумській області () в наданні ОСОБА_1 частини щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи 21.08.2021-20.08.2022 згідно поданих заяв від 09.03.2023 та 24.03.2023 є правомірною, а доводи апеляційної скарги позивача необгрунтованими.

Щодо висновку суду першої інстанції про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області ( ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 по 10.04.2024 у розмірі 174860 грн 10 коп, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У межах даної справи та спірних правовідносин право позивача внаслідок незаконного звільнення було порушено не Головним управлінням ДПС у Сумській області як відокремленим територіальним підрозділом ДПС, а Головним управлінням ДПС у Сумській області, яке є роботодавцем позивача та в якому позивач проходив державну службу в спірний період.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа Головне управління ДПС у Сумській області () не є припиненою, а лише знаходиться в стані припинення.

Водночас, на теперішній час у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДПС у Сумській області () та перебуванням його в стані припинення всі бюджетні рахунки останнього у ГУ ДКСУ в Сумській області закриті, що визнається відповідачами.

Також, матеріалами справи підтверджується, що відповідні виплати заробітної плати позивачу здійснювалися в подальшому Головним управлінням ДПС у Сумській області () (т.1 а.с. 6).

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що Головне управління ДПС у Сумській області втратило адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики на території Сумської області щодо виплати суми коштів, що були стягнуті судом як середній заробіток у зв`язку із незаконним звільненням працівника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту прав позивача сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з Головного управління ДПС у Сумській області ().

Водночас колегія суддів не погоджується з наведеними в рішенні розрахунками, з яких суд виходив при визначення суми середнього заробітку, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Отже, враховуючи звільнення позивача в березні 2023 року, то відповідно приймаються в розрахунок суми заробітку за січень-лютий 2023 року. В січні позивач заробітну плату не отримував, в той час як в лютому відпрацював 13 днів, тому для розрахунку має враховуватися заробіток за фактично відпрацьований час.

Під час визначення суми середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнено 30 березня 2023 року та згідно з довідкою Головного управління ДПС у Сумській області від 08.05.2023 № 96/І/18-28-10-02-06 (т. 1 зв. бік а.с. 190), його середньоденна заробітна плата складає 647,63 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки під час розрахунку суми середньоденного заробітку відповідачем враховано посадовий оклад у сумі, яка не відповідає наведеним розрахункам, викладених у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 480/4051/23.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 480/4051/23 зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суми заробітної плати, зокрема посадового окладу та надбавки за вислугу років за лютий 2023 та березень 2023 р. (із врахуванням розміру посадового окладу в сумі 11980 грн.), суми допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно (із врахуванням того, що ОСОБА_1 має страховий стаж більше ніж 6 місяців), суми оплати щорічної основної відпустки за 8 календарних днів з 08.03.2023 по 10.03.2023 та з 13.03.2023 по 17.03.2023 (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р.), суми компенсації за невикористані 64 календарні дні відпустки під час звільнення з посади (із врахуванням розміру перерахованої заробітної плати за лютий 2023р. та перерахунку допомоги за час тимчасової непрацездатності позивача за перші п`ять днів непрацездатності з 20 по 24 лютого 2023р. включно).

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що в лютому 2023 року розмір посадового окладу посадового окладу має відповідати розміру, встановленому наказом ДПС України №899 від 21.10.2021, та дорівнювати 11980 грн.

За таких обставин, заробітна плата за лютий 2023 за відпрацьовані 13 робочих днів з урахуванням посадового окладу 11980 грн складає: посадовий оклад 7787 грн; надбавка за вислугу років 45 % 3504,15 грн; надбавка за ранг державного службовця згідно постанови КМУ № 15 від 18.01.2017 за 4 ранг державного службовця 455 грн; всього 11746,15 грн.

Сума заробітної плати за січень-лютий 2023 складає 11745,15 грн (0 грн за січень 2023 року та 11746,15 грн за лютий 2023 року). Отже, середньоденний заробіток складає 11746,15 грн/13 відпрацьованих робочих дні, тобто 903,55 грн.

У зв`язку з тим, що часом вимушеного прогулу позивача є період з 30.03.2023 по 10.04.2024, тобто, 270 робочих днів, з Головного управління ДПС у Сумській області підлягає стягненню середній заробіток за цей період у сумі 243 958,50 грн (903,55 х 270 ) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Водночас суд першої інстанції помилково визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в меншій сумі.

Від так доводи апеляційної скарги позивача є частково слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для зміни судового рішення в частині визначення суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив природу спірних правовідносин, а також норми якими вони регулюються, однак допустив помилку при обчисленні відповідних сум середнього заробітку, які підлягають нарахування та виплаті позивачу, а відтак дійшов помилкового висновку про стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області ( ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 по 10.04.2024 у розмірі 174860,10 грн.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення суми, що підлягає нарахуванню та виплаті.

В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області () залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 по справі № 480/4005/23 змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частині рішення в такій редакції: "Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.03.2023 по 10.04.2024 у розмірі 243 958,50 грн".

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 по справі № 480/4005/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 22.07.2024.