Справа № 766/3308/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 766/3308/24

Перша інстанція: суддя Шестакова Я.В.,

повний текст судового рішення

складено 29.04.2024, м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

04.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті та просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 18.09.2023 року №000688, зобов`язати посадових осіб Державної служби України з безпеки на транспорті подати письмову заяву до органу виконавчої служби про повернення виконавчого документа, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.09.2023 року відносно позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 51 000 грн. Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ні позивач ні ТОВ «Скейд Біз» ніякого відношення до виготовлення товарно-транспортної накладної (далі ТТН) №5243 від 04.09.2023 року не мають, підписи свої та відтиск печатки ТОВ «Скейд Біз» не проставляв. Зазначив, що дійсно, до кінця 2023 року він був власником та директором ТОВ «Скейд Біз», проте в подальшому це товариство було продано та перереєстровано на нового власника. Позивачу відомо, що у день вчинення правопорушення керував транспортним засобом МАН д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 який працює водієм, а власником вищезазначеного транспортного засобу є ОСОБА_3 . Щодо виготовлення та використання ТТН, працівниками поліції, за заявою ОСОБА_1 , внесені відомості до ЄДРСР, по даному факту проводяться слідчі дії.

Також, позивач зазначив, що в ході розгляду постанови порушені його права, оскільки його не повідомлено було про дату та місце розгляду справи, в постанові не вказана дата народження ОСОБА_1 , постанова не була останньому врученою, в графі «копію постанови отримано» проставлена незрозуміла дата. До того ж, до відповідальності притягнуто особу, яка фактично не вчиняла правопорушення, та не було надано доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння саме позивачем адміністративного правопорушення. Також, в постанові не вказано розподіл навантаження за вісями транспортного засобу, фактичну міжосьову відстань, не зазначено який саме параметр зазначено недостовірно, на скільки інформація, що внесена відрізняється від тієї, що повинна вноситися. На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.

26.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем пропущено строк на звернення до суду, також, зазначив, щодо тверджень позивача про не повідомлення про розгляд справи, то повідомлення-запрошення на розгляд справи було направлено на адресу вантажовідправника, зазначеного в ТТН ТОВ «Скейд Біз», керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником якого був ОСОБА_1 . Крім цього, позивачем не наведено жодного аргументу, який не було враховано посадовими особами Укртрансбезпеки при прийнятті оскаржуваної постанови. Твердження позивача, щодо внесення недостовірних відомостей до наданої водієм транспортного засобу ТТН від 04.09.2023 року не доведені жодними належними та допустимими доказами. У зазначеній товарно-транспортній накладній крім підпису керівника ТОВ «Скейд Біз» - ОСОБА_1 наявна також, печатка зазначеної юридичної особи.

08.04.2024 року від представника позивача, на електронну пошту суду, надійшла відповідь на відзив у якій останній зазначив, що підпис який міститься у товарно-транспортній накладній не належить позивачеві. У додатках до відзиву містяться відомості про водія та власника транспортного засобу МАН д.н.з. НОМЕР_1 , дані особи причетні до перевезення вантажу зазначеного у ТТН, та їм відомі обставини, що підлягають установленню по даній справі, проте відповідачем не було викликано даних осіб у якості свідків та не допитано під час розгляду справи.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено .

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Акту №АР016838 від 04.09.2023 року складеного Державною службою України з безпеки на транспорті відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, перевірку здійснено 04.09.2023 року, транспортний засіб МАН номерний знак НОМЕР_1 // НОМЕР_2 , під час перевірки виявлено порушення п.п.22.5 ПДР України, перевезення вантажу згідно ТТН №5243 від 04.09.2023 року з перевищенням здвоїної вісі, яка склала 23 480 тон про допустимій 18 000 тон, що перевищує норму 30%. Акт підписано посадовими особами, що провели перевірку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також водієм транспортного засобу ОСОБА_2 , а також зазначено, що копію акту останнім було отримано.

З копії постанови серії № 000688 від 18.09.2023 року, винесеної в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Золотарьовим С.Б. вбачається, що позивача ОСОБА_1 , який був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Скейд Біз», притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.132-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В оскаржуваній постанові вказується, що 04.09.2023 року о 22-59 год на автодорозі Н-15 Одеса-Рені, був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу МАН д.н.з. НОМЕР_1 та встановлено, що вантажовідправником було внесено відомості про масу вантажу до ТТН №5243 від 04.09.2023 року, що не відповідають фактичним даним, що перевищують встановлені законодавством норми вагові параметри понад 30%.

Підставою для складення постанови № 000688 від 18.09.2023 року слугувала доповідна записка старшого державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області О.Дозорова, Акт № АР016838 від 04.09.2023 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Акт №АВ002464 від 04.09.2023 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідка ДЗ №003044 від 04.09.2023 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Судом встановлено, що 04.09.2023 року уповноваженою особою ТОВ «Скейд Біз», директором ОСОБА_1 складено товарно-транспортну накладну №5243, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу від ТОВ «Скейд Біз» (вантажовідправник) до ТОВ «М.В.Карго» (вантажоодержувач), перевезення здійснювалося автомобільним перевізником - ФОП ОСОБА_6 , пункт навантаження смт Братське, Миколаївська область, пункт розвантаження м. Ізмаїл, Одеська область.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Скейд Біз» був вантажовідправником відповідно до ТТН №5243 від 04.09.2023 року.

Зі вказаної товарно-транспортної накладної також вбачається, що перевезення здійснювалось автомобілем МАН номерний знак НОМЕР_1 причіп з номерним знаком НОМЕР_2 , вантаж соя (40 тон). ТТН підписано вантажовідправником директором ТОВ «Скейд Біз» ОСОБА_1 та проставлено печатку ТОВ «Скейд Біз».

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 132-2 КУпАП внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправників у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправників у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені(зазначені)відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків включно,- тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За диспозицією вказаної норми на вантажовідправника вантажу покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2, ч.4, ч.5, ч.7 ст.258 КУпАП Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх виявлення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», вантажовідправник фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.

Статтею 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що вантажовідправник має право на: передачу вантажу перевізнику для перевезення; відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу. Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові),код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію; здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків підчас перевезення вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення вантажів.

Разом з тим, визначаючись щодо суб`єкта відповідальності за ст. 132-2 КУпАП, як уповноваженої посадової особи вантажовідправника, суд враховує наступне.

Статтею 279-5 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2,частинами другою, третьою статті 132-1цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3цього Кодексу, або вантажовідправника.

Так, статтею 132-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника.

У свою чергу, відповідно до ст 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення зв`язані недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до службових обов`язків.

Відтак застосування ст. 132-2 КУпАП підлягає в сукупності із ст.14 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії постанови серії № 000688 від 18.09.2023 року, винесеної в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Золотарьовим С.Б., що позивача ОСОБА_1 , який був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Скейд Біз», притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.132-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В оскаржуваній постанові вказується, що 04.09.2023 року о 22-59 год на автодорозі Н-15 Одеса-Рені, був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу МАН д.н.з. НОМЕР_1 та встановлено, що вантажовідправником було внесено відомості про масу вантажу до ТТН №5243 від 04.09.2023 року, що не відповідають фактичним даним, що перевищують встановлені законодавством норми вагові параметри понад 30%.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2023 року уповноваженою особою ТОВ «Скейд Біз», директором ОСОБА_1 складено товарно-транспортну накладну №5243, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу від ТОВ «Скейд Біз» (вантажовідправник) до ТОВ «М.В.Карго» (вантажоодержувач), перевезення здійснювалося автомобільним перевізником - ФОП ОСОБА_6 , пункт навантаження смт Братське, Миколаївська область, пункт розвантаження м. Ізмаїл, Одеська область.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Скейд Біз» був вантажовідправником відповідно до ТТН №5243 від 04.09.2023 року.

Зі вказаної товарно-транспортної накладної також вбачається, що перевезення здійснювалось автомобілем МАН номерний знак НОМЕР_1 причіп з номерним знаком НОМЕР_2 , вантаж соя (40 тон). ТТН підписано вантажовідправником директором ТОВ «Скейд Біз» ОСОБА_1 та проставлено печатку ТОВ «Скейд Біз».

Однак, апелянт стверджує, що ні позивач ні ТОВ «Скейд Біз» ніякого відношення до виготовлення товарно-транспортної накладної (далі - ТТН) №5243 від 04.09.2023 року не мають, а також не мають ніякого відношення до власника та водія транспортного засобу МАН, р/н НОМЕР_3 . Вантажовідправником вказаного транспортного засобу із вантажем ні позивач, ні ТОВ «Скейд Біз» не являлися. Договори між ТОВ «Скейд Біз» та власником вказаного транспортного засобу, відповідно не укладались.

На підтвердження своїх доводів, апелянт надав до суду першої інстанції докази, а саме:

У листі ТОВ «М.В. КАРГО» від 26.02.2024 року № 2602/01, відповідно до якої зазначено, що «протягом 2023 року до Товариства не завозився вид зерна - соя загалом, в тому числі ані за місцезнаходженням Товариства, ані за місцем розташування потужностей, не надходила ТТН № КГ-5243 від 04.09.2023 року та не завозилось від ТОВ «СКЕЙД ВІЗ» за відповідною ТТН та транспортному засобі МАН р/н НОМЕР_1 , про що також свідчить відсутність будь- яких відміток про приймання сої у зазначеній ТТН. Товариство не здійснює свою діяльність в м. Ізмаїл Одеської області».

Також у відповіді ТОВ «Скейд Біз» вказано, що договори між ТОВ «Скейд Біз» та власником (користувачем) автомобілю MAN, із державним реєстраційним номером НОМЕР_3 не укладались. На ТОВ «Скейд Біз» відсутній один із екземплярів товаро-транспортної накладної №5243 від 04.09.23, а також інші товаро транспортні накладні із зазначенням автомобілю MAN, із державним реєстраційним номером НОМЕР_3 . В реєстрі товаро-транспортних накладних відсутні записи про реєстрацію ТТН від номером 5243 від 04.09.23. За обліковими даними ТОВ «Скейд Біз» відсутня інформація про договірні відносини із юридичними та фізичними особами отримувачами вантажу, із місцем отримання на TOB «М.В. КАРГО» (Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, вул. Олексія Ставніцера, буд. 60 або м. Ізмаїл, Одеська область) та відсутні документи, що підтверджують взаємозв`язок ТОВ «Скейд Біз» із власником (користувачем) автомобілю MAN, із державним реєстраційним номером НОМЕР_3 . Між ТОВ «Скейд Біз» та TOB «М.В. КАРГО» не укладались договори на поставку сої. ТОВ «Скейд Біз» не здійснювало оплату за відвантаження товару (сої) за вказаною товарно-транспортною накладною, а також 'не здійснювало оплати за придбання такого товару (сої). ТОВ «Скейд Біз» не являлось вантажовідправником товару згідно товаро-траиспортної накладної №5243 від 04.09.23 та не має неякого відношення до подій викладених у ласті позивача. Вказана відповідь спростовує висновки суду першої інстанції про те, що 04.09.2023 року уповноваженою особою ТОВ «Скейд Біз», директором ОСОБА_1 складено товарно-транспортну накладну №5243, а також те, що ТОВ «Скейд Біз» - вантажовідправник по вказаним подіям.

Фотокопія ТТН № 5243 від 04.09.2023 року, яка була підставою для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , як директора ТОВ «СКЕЙТ БІЗ», є неналежним доказом.

Під час притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, посадові особи відповідача досліджували саме фотокопію документу, на якій містяться підпис директора та печатка «нібито» належні ТОВ «СКЕЙТ БІЗ».

Однак, з фотокопії ТТН, наявної в матеріалах справи, неможливо розпізнати код ЄДРПОУ юридичної особи.

Більш того, посадові особи Відповідача під час первинної фіксації правопорушення також мали лише фотокопію вищезазначеної ТТН, що підтверджується Актом проведення перевірки № АР 016838 від 04.09.2023 року ( а.с. 79). та доповідною запискою ( а.с. 84-85).

Тобто, посадові особи відповідача притягнули ОСОБА_1 до відповідальності на підставі лише фотокопії ТТН, без наявності її оригіналу, що суперечить ст. 251 КУпАП.

Зокрема, судом першої інстанції також не взято до уваги той факт, що позивачем ОСОБА_1 направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції, по факту неправомірних дій осіб, що виготовили та використали ТТН №5243 від 04.09.2023 року. Відомості внесені до Єдиного державного реєстру судових розслідувань за №0000162 та по вказаному факту проводяться слідчі дії з метою встановлених винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач намагається довести до суду підтвердження щодо його невинуватості у скоєному правопорушенні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо скоєння правопорушення, зазначеного у постанові.

Колегія суддів вважає, що відповідачем недоведено законність та обґрунтованість винесення постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.09.2023 року №000688 та законність дій щодо її складення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує доводи апелянта.

Таким чином, враховуючи принцип верховенства права, презумпцію правомірності дій фізичної особи, правову позицію Верховного Суду, практику ЄСПЛ, колегія суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні адміністративного позову та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з положеннями ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №000688 від 18.09.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-2 ч.4 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В.Вербицька