Справа № 420/21486/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 липня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:

- зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) () виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як боржника, у виконавчих провадженнях № 60994758, № 60995047, № 60995162, № 60995248.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши питання про закриття провадження по справі, суд зазначає наступне.

Статтею 1 КАС України встановлено, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України під адміністративною справою розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а під публічно-правовий спором розуміють спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відносяться ті справи, які виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Суд звертає увагу, що характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного та господарського судочинства є змагальність сторін.

Поряд з цим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частинами 1 та 2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих документів, незалежно від того, у порядку якої юрисдикції було прийнято рішення, що є виконавчим документом.

Вказана правова позиція висловлена також Великою Палатою Верховного Суду у постановах по справах: № 921/16/14-г/15 від 06.06.2018, № 127/9870/16-ц від 06.06.2018 та № 2-01575/11 від 28.11.2018, де зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз наведеного свідчить про те, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності у законі іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Так, судом встановлено, що спірні правовідносини склалися саме щодо вказаних ВП № 60994758, 60995047, 60995162, 60995248, оскільки вона наразі завершені, господарським судом боржника звільнено від усіх боргів із одночасним визнанням виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, а відповідач як зазначає позивач протиправно відмовляється виключити відомості про боржника із Єдиного реєстру боржників по вказаним ВП.

Так, першочергово, відносно боржника до відповідача було пред`явлено чотири виконавчі листи: виконавчий лист № 522/2773/13-ц від 29.04.2014 про стягнення з боржника суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми в загальному розмірі 428 364,35 грн., а також судові витрати в розмірі 3 441,00 грн., а всього 431 805,35 грн.; виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 про стягнення з боржника суми боргу з індексу інфляції у розмірі 533 140, 89 грн.; виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 про стягнення з боржника 3% річних у розмірі 51 845 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сорок п`ять) грн. 23 коп.; виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 про стягнення з боржника судових витрати: витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 5849, 86 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

У зв`язку із примусовим виконанням вищевказаних виконавчих листів, відповідачем було відкрито чотири виконавчі провадження, а саме ВП № 58428333, 44817863, 58428023, 58428183 на підставі виконавчих документів виданих Господарським судом Одеської області.

Як зазначив позивач, ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2024 року по справі № 916/325/24 було:

- завершено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 ;

- звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів; - вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними; - вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, у тому числі, але не виключно:

- виконавчий лист № 522/2773/13-ц від 29.04.2014 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми в загальному розмірі 428 364,35 грн., а також судові витрати в розмірі 3 441,00 грн., а всього 431 805,35 грн.;

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу з індексу інфляції у розмірі 533 140 (п`ятсот тридцять три тисячі сто сорок) гривень 89 коп.;

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 51 845 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сорок п`ять) грн. 23 коп.;

- виконавчий лист № 522/23118/17 від 21.11.2018 Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрати: витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 5849 (п`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 86 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.;

- виконавчий лист № 522/19971/20 від 16.09.2021 Приморського районного суду м. Одеси: про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підвищення заборгованості за грошовим зобов`язанням в порядку індексації, а також трьох відсотків річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 82 117 (вісімдесят дві тисячі сто сімнадцять) грн. 00 коп. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, виконавчі провадження № 60994758, № 60995047, № 60995162, № 60995248 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору були відкриті саме при примусовому виконанні зазначених вище виконавчих документів, що були визнані судом такими, що не підлягають виконанню.

Як зазначає позивач, звільнення особи від боргів Господарським судом призводить до погашення усіх наявних у боржника боргів, навіть якщо кредитори не заявлялися до суду, що прямо прописано в ухвалі Господарського суду від 06.06.2024 року.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин належить застосувати приписи ч.1 ст.74 Закону України 02.06.2016 №1404-VIII згідно якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи викладене, позивачу з метою захисту свого порушеного права та оскарження бездіяльності відповідача слід звернутися до суду, який видав виконавчий документ, тобто до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст.ст.2, 4, 238, 239, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №420/32486/24 за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що з відповідним позовом він має право звернутися до Господарського суду Одеської області в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов

.