Справа № 520/20572/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі

25 липня 2024 р. справа №520/20572/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Державна міграційна служба України (далі за текстом - Відповідач №1, Служба), Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі за текстом - Відповідач №2, суб"єкт владних повноважень, адміністративний орган, владний суб"єкт, орган публічної адміністрації)
про1) Скасувати рішення Державної міграційної служби України від 25.06.2024р. №07-24; 2) Скасувати наказ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 29.03.2024р. №9; 3) Зобов"язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти стосовно громадянки Російської Федерації - ОСОБА_1 рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,-

встановив:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023р. у справі №520/6085/23 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884; Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення щодо прийняття заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.

Під час здійснення владних управлінських функцій у сфері міграційної справи, пов`язаних із виконанням згаданого судового акту, Відповідачем №2 було прийнято наказ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 29.03.2024р. №9 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем (особою, яка потребує додаткового захисту), який було залишено в силі Відповідачем №1 за результатами адміністративного перегляду шляхом прийняття рішення Державної міграційної служби України від 25.06.2024р. №07-24.

Перелічені рішення суб"єктів владних повноважень зумовлюють виникнення у заявника обов`язку залишити територію України.

Матеріали позову не містять явних та очевидних у розумінні ст.ст.21, 25, 26, 45, 122, 160, 161, 171, 172 КАС України перешкод для початку процедури вирішення ініційованого спору у порядку адміністративного судочинства, що зумовлює прийняття рішення про відкриття провадження у справі.

Вирішуючи клопотання заявника про розгляд справи у загальному позовному провадженні із викликом сторін, суд керується наступними підставами та мотивами.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Частиною 2 ст.12 КАС України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Як то указано у ч.3 ст.12 КАС України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Отже, за винятком перелічених законодавцем у ч.4 ст.12 та ч.4 ст.257 КАС України випадків загальне позовне провадження та спрощене позовне провадження є рівносильними формами адміністративного судочинства, обрання яких жодним чином не впливає ані на доступ особи до суду, ані на ефективний правовий захист інтересів особи у розумінні ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 ст.242 КАС України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а ч.3 ст.242 КАС України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов"язок зазначати у тексті процесуальних документів обставини справи та доводити їх реальність і достовірність шляхом подання належних та допустимих доказів згідно з ч.5 ст.44, ч.2 ст.79, ч.3 ст.79, ч.4 ст.161, ч.4 ст.162 КАС України покладений першочергово на сторони у справі.

Водночас із цим, ч.4 ст.9 КАС України на адміністративний суд покладений обов`язок встановлення об"єктивної істини у спорі з власної ініціативи безвідносно до правових позицій сторін справи та процесуальної поведінки учасників спору.

Суд вважає, що у спорах з приводу оскарження рішення суб"єкта владних повноважень про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем (особою, яка потребує додаткового захисту) до предмету доказування входять не побоювання чи хвилювання особи як такі, а підтвердження задекларованих громадянином ризиків небезпеки переслідувань (чи загрози життю, безпеці, свободі, незастосуванню тортур, нелюдського поводження, загальнопоширеного насильства, практики систематичного порушення прав людини) під час знаходження в країні громадянської належності фактичними даними об"єктивної дійсності.

При цьому, конкретні обставини, які засвідчують існування у громадянина обгрунтованих побоювань з перелічених вище факторів мають бути відображені у тексті письмового процесуального документа.

У даному конкретному випадку ця вимога процесуального закону заявником дотримана, а тому позов визнаний судом належно оформленим.

Об"єктивної потреби у додатковому підтвердженні задекларованих заявником побоювань під час усного слухання справи суд наразі не знаходить.

Згідно з п.2 ч.6 ст.262 КАС України усний розгляд справи може не проводитись, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд відмічає, що у даному конкретному випадку причина виникнення спору, характер відносин, обсяг та зміст обставин - предмету доказування, сформульована заявником матеріально-правова вимога та доводи позову не спричиняють виникнення потреби у проведенні усного слухання справи.

Тому у задоволенні клопотання про слухання справи у порядку загального позовного провадження та у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін належить відмовити.

Клопотання заявника про витребування доказів підлягає задоволенню у зв"язку із обгрунтованістю наведених доводів.

Попри незаявлення позивачем клопотання у порядку ч.7 ст.161 КАС України про витребування копій оскаржених рішень суб`єкта владних повноважень, суд вважає за справедливе витребувати ці рішення за власною ініціативою.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 80, 121-123, 160, 161, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 КАС України, суддя, -

ухвалив:

1.Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Копії даної ухвали направити учасникам справи.

Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів або учасникам справи, або представникам учасників справи буде здійснюватись або відповідно до ч.5 ст.18 КАС України з урахуванням правового висновку постанови Верховного Суду від 08.02.2024р. у справі №480/8341/22, або за указаними у відповідних процесуальних документах адресами учасників справи (у разі відсутності обов"язку здійснювати реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі).

Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

2.Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справи.

3.Зобов`язати відповідачів подати до суду: 1) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 2) належним чином засвідчені копії оскаржених рішень; 3) усі докази на підтвердження власних аргументів проти позову, а також повного, вичерпного і всебічного висвітлення обставин спору та спростування доводів заявника, зокрема, але не виключно: матеріали особової справи заявника; докази відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень тощо); 4) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов, 5) заяви про наявність наміру на вчинення відповідної процесуальної дії, котра залежить виключно від розсуду особи (подання відповіді на відзив та заперечень тощо); 6) визначитись стосовно загального позовного провадження та усного слухання справи - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

4. Запропонувати сторонам справи подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів від іншої сторони справи разом з доказами про таку дату. Запропонувати сторонам справи подати до суду заяви про наявність наміру на вчинення відповідної процесуальної дії, котра залежить виключно від розсуду особи (подання відповіді на відзив та заперечень тощо) - протягом 5 днів від дати отримання цієї ухвали. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

5.Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

6.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко