Справа № 420/8644/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8644/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком капітаном 2 рангу ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані її чоловіком капітаном 2 рангу ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначила, що вона є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 02.11.2012 року по 31.03.2022 року, та загинув в ході бойових дій під час оборони міста Маріуполь 31.03.2022 року.

У зв`язку з тим, що її померлий чоловік у 2022 році не використав щорічну основну відпустку за 2022 рік, а також не використав додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статує ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, позивач звернулась до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати їй грошової компенсації за невикористану відпустку померлого чоловіка.

Разом з тим, листом від 19.02.2024 року Військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, посилаючись на те, що постановою КМУ від 16.01.2024 року №37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток члена сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), який набрав чинності з дня його опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців у разі їх загибелі лише з 05.10.2023 року. Оскільки чоловік позивача загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , то у військової частини відсутні підстави для виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою військової частини, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду у справі №420/8644/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) адміністративний позов позивача з додатками, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі було отримано 26.03.2024 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано.

При цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу судом було роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про можливість вирішення судом справи за наявними матеріалами відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до статті 64 Конституції України, навіть в умовах воєнного та надзвичайного стану не може обмежуватися право особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За час розгляду справи від Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) надійшли пояснення по справі, з яких вбачається, що за наявною інформацією у Державній прикордонний службі України відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2022 роки, не надавалися. У зв`язку з введенням особливого періоду в Україні, з квітня 2014 року було розпочато антитерористичну операцію (АТО) яка тривала до квітня 2018, одночасно з завершенням АТО була введена у дію операція Об`єднаних сил (ООС), яка тривала до 24.02.2022 року, до повномасштабного вторгнення рф. Стосовно щорічної основної відпустки за 2022 рік, за наявною інформацією щорічна основна відпустка за 2022 рік ОСОБА_2 не надавалась.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.05.2024 року провадження по справі №420/8644/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст. 236 КАС України та відповідно поновлено ухвалою суду від 10.06.2024 року.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із військовослужбовцем капітаном 2 рангу ОСОБА_2 , який проходив військову службу, зокрема, у ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Військова частина НОМЕР_1 ) у період з 02.11.2012 року по 31.03.2022 року.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_2 та жінки ОСОБА_1 без шлюбу встановлений рішенням Білгород-Дністровського міськрайнного суду Одеської області від 09.11.2022 року по справі №495/7969/22.

ОСОБА_2 з 2015 року мав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув внаслідок поранень під час виконання завдання з відсічі та стримування збройної агресії РФ у м. Маріуполь, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця; лікарським свідоцтвом про смерть № НОМЕР_4 від 12.08.2022 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Згідно витягу з наказу командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України №92-ОС від 09.11.2022 року, капітана 2 рангу ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю з 31.03.2022 року.

У зв`язку з тим, що до загибелі ОСОБА_2 у 2022 році не використав щорічну основну відпустку за 2022 рік, а також не використав додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статує ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, ОСОБА_1 22.01.2024 року звернулась до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати їй грошової компенсації за невикористану відпустку померлого чоловіка.

Водночас, листом від 19.02.2024 року Військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, посилаючись на те, що постановою КМУ від 16.01.2024 року №37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток члена сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), який набрав чинності з дня його опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців у разі їх загибелі лише з 05.10.2023 року. Оскільки ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , то у військової частини відсутні підстави для виплати позивачу, як дружині загиблого військовослужбовця, грошової компенсації за невикористані ним дні основної та додаткової відпустки.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою військової частини, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів в межах даної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За ч.1 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Згідно ч.18 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

У рік звільнення із служби військовослужбовцям, які проходять строкову військову службу та підлягають звільненню із служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, у разі невикористання ними відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки.

Згідно п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 року учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Разом з тим суд зауважує, що Законом №3379-IX від 06.09.2023 року статтю 10-1 Закону №2011-ХІІ було доповнено пунктом (частиною) 22, та зазначено, що «у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини».

Вищевказаний п.22 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ корелюється із приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, зокрема пп.1 п.6 розділу V, в якому зазначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).

Аналізуючи вищезазначене, у разі звільнення з військової служби військовослужбовцю у разі невикористання ним щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток. Разом з тим, Законом №3379-IX від 06.09.2023 року було внесено доповнення до ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, де зазначено, що у разі загибелі військовослужбовця грошова компенсація за всі невикористані ним за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, виплачується членам його сім`ї у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 22 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 16.01.2024 року №37 затвердив Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті) (далі Порядок), який визначає механізм виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток членам сімей військовослужбовців, зокрема, Держприкордонслужби, у разі їх загибелі (смерті).

Згідно п.2 Порядку у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі невикористані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи A I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки, виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Відповідно до п.4 Порядку члени сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських, які мають право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток військовослужбовцями, поліцейськими у зв`язку із загибеллю (смертю) (далі - грошова компенсація), можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) військовослужбовця, поліцейського, що вказана у свідоцтві про смерть.

Розрахунок грошової компенсації здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець, поліцейський мав право на день його загибелі (смерті) (п.5 Порядку).

За п.6 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється за заявою членів сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських (далі - заявники), складеною у довільній формі та поданою у паперовій або електронній формі на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини, органу, закладу, установи, організації за місцем проходження служби загиблих (померлих) військовослужбовців, поліцейських.

Згідно п.8 Порядку командир (начальник, керівник) військової частини, органу, закладу, установи, організації протягом 15 днів з дня подання заяви приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошової компенсації, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошової компенсації обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини, органу, закладу, установи, організації приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в абзаці третьому частини шостої статті 94 Закону України Про Національну поліцію;

подання не в повному обсязі документів, визначених пунктом 7 цього Порядку.

Суд з цього приводу зауважує, що у пункті 8 Порядку зазначено вичерпний перелік підстав, за якими командування військової частини може відмовити у виплати грошової компенсації члену сім`ї за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток загиблого військовослужбовця. Разом з тим, у переліку не міститься такої підстави для відмови у виплаті як звернення із відповідною заявою до командування військової частини щодо виплати грошової компенсації за період проходження військовослужбовцем військової служби до моменту прийняття Порядку №37.

Відповідно до п.8 Порядку прийняття рішення про відмову у виплаті грошової компенсації у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини, органу, закладу, установи, організації повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошової компенсації може бути оскаржено у судовому порядку.

Проаналізувавши вищезазначені приписи суд доходить висновку, що грошова компенсація за всі невикористані загиблим військовослужбовцем Держприкордонслужби за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, може бути виплачена членам сім`ї загиблого військовослужбовця з дати його загибелі, що вказана у свідоцтві про смерть. Виплата здійснюється за надходженням до командування військової частини відповідної заяви члена сім`ї загиблого військовослужбовця. У той же час, Порядок №37 не встановлює меж щодо періодів проходження загиблим військовослужбовцем військової служби, які можуть враховуватись для розрахунку та виплати компенсації члену його сім`ї за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток.

Суд з цього приводу зауважує, що відсутність встановленого законом порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців у разі загибелі останніх до січня 2024 року не може обмежувати право на отримання такої грошової компенсації, яке виникло у члена сім`ї загиблого військовослужбовця у березні 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як було встановлено судом вище, у Державній прикордонний службі України відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2022 роки, військовослужбовцям не надавалися. Крім того, щорічна основна відпустка за 2022 рік ОСОБА_2 не надавалась.

У той же час, оскільки ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, то його дружина ОСОБА_1 , мала право з вказаної дати на подання відповідної заяви до командування Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати їй компенсації за всі невикористані загиблим ОСОБА_2 за час проходження ним військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.

Разом з тим, відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у виплаті вищевказаної грошової компенсації, оскільки право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток член сімі?ї загиблого військовослужбовця має за весь період проходження таким військовослужбовцем військової служби, а не виключно за період після прийняття відповідного порядку на виплату такої грошової компенсації.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про необіхдність визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - капітаном 2 рангу ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022 роки.

Для ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - капітаном 2 рангу ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/8644/24 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - капітаном 2 рангу ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони Державної прикордонної служби України) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - капітаном 2 рангу ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький