Справа № 160/9014/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2024 рокуСправа №160/9014/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови в призначенні виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, викладеної в наданій відповіді на заяву від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є дружиною військовослужбовця - ОСОБА_2 , який з 11.07.2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. В березні 2023 року, після виконання бойового завдання по захисту держави Україна від збройної агресії російської федерації, її чоловік-військовослужбовець пропав безвісти, а згодом стало відомо, що він потрапив в полон, де перебуває на даний час. В січні 2024 року вона звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення як дружині військовослужбовця, захопленого у полон, відповідно до положень Порядку №884. Проте, отримала відмову, викладену у листі від 08.02.2024 року. Підставою для відмови стало те, що її чоловік начебто добровільно здався у полон. З огляду на те, що відповідач за відсутності обґрунтованих та правових підстав у виплаті грошового забезпечення відмовив, вимушена звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.
Заявою позивач повідомила суд про виконання вимог ухвали суду шляхом надання уточненої позовної заяви із вірною назвою відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження у адміністративній справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані відповідачем відеодокази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 23.08.2008 року, актовий запис №160. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку.
Також ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком є внутрішньо переміщеними особами, згідно довідок від 11.11.2014 року.
З 11.07.2022 року чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України стрілцем 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії Ураїни від 20.01.2024 №255, солдат ОСОБА_2 в період з 19.03.2023 року по теперішній час перебуває у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Так, 19.03.2023 року почався наступ противника, в результаті якого сили оборони понесли втрати та після відбиття нападу встановлено, що старший солдат ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті із штатною зброєю.
Також, за цим факту 23.03.2023 року повідомлено Луганську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ, а також ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У подальшому, в соціальній мережі «Telegram» на російських каналах «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» з`явився відео матеріал на якому зниклий старший солдат ОСОБА_2 дає відповіді на запитання представника військ російської федерації та розповідає, що після ворожого обстрілу прийняв рішення вирушити «куда глаза гледят» у бік противника та вийшов на позиції ворога. Також, розповідає, що змінив думку щодо війни в Україні та спецназу «ахмат» на кращу, а також про гарне відношення до нього і вдячність за лікування.
За даним фактом 12.04.2023 року повідомлено Харківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а також на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 року №378 «Про призначення службового розслідування» по факту неналежного виконання службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів солдатом ОСОБА_2 проведено службове розслідування.
В ході службового розслідування встановлено, що згідно замислу та плану командира НОМЕР_3 бригади НГУ, організовано несення служби південніше АДРЕСА_1 , також згідно записів в журналі бойових дій під час оборони рубежів з боку ворога проводились ударно-штурмові дії. 19.03.2023 року внаслідок страху солдата ОСОБА_2 за своє життя у небезпечній ситуації, слабкості духу та волі військовослужбовця, низький рівень його морально-психологічних якостей, припинив опір ворогові з метою здатися у полон, не застосовував зброю, а також із зброєю вийшов з місця несення служби підрозділу, а саме спостережного пункту «Токіо» та перейшов у місця дислокації військ ворога.
За висновками службового розслідування запропоновано вважати солдата ОСОБА_2 стрільця 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону таким, що добровільно здався в полон.
14.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату їй грошового забезпечення за ОСОБА_2 , який перебуває у полоні.
Листом від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву» Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовила у виплаті, як дружині, належних видів грошового забезпечення ОСОБА_2 , який з 19.03.2023 перебуває у полоні, у зв`язку з тим, що підстави для виплат відповідно до п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні, оскільки дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дизертували із Збройних Сил України. Таким чином, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили віськові частини або дизертували, не здійснюється.
Не погоджуючись із протиправними діями відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації.
Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Відповідно до пункту 1 Розділу ХХХ Поряду № 260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).
За приписами пункту 3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Крім того, суд зазначає, що приписами пунктів 5, 6 Порядку № 884 передбачено, що обов`язок щодо з`ясування всіх обставин та вирішення питання щодо призначення або непризначення виплати грошового забезпечення, додаткових та інших видів грошового забезпечення належне, але не отримане військовослужбовцем, який захоплений у полон або заручниками, а також інтернований в нейтральних державах або зник безвісти, членам сім`ї такого військовослужбовця, покладається саме на командира військової частини.

Водночас законодавством встановлені підстави для відмови членам сім`ї військовослужбовця, який потрапив у полон, самовільно залишив військову частину (установу, організацію), місця служби або дезертирував, у виплаті грошового забезпечення такого військовослужбовця.

Так, відповідно до абзацу другого частини шостої ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і пункту 8 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.

Згідно з абзацом сьомим пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Другим і третім реченням абзацу четвертого частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і абзацом четвертим пункту 6 Порядку № 884 встановлено, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Відтак члену сім`ї військовослужбовця, який потрапив у полон, грошове забезпечення такого військовослужбовця виплачується у разі одночасної наявності таких юридичних фактів:

1) невстановлення в порядку передбаченому законодавством обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця у полон самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертиртирства;

2) перебування військовослужбовця у списку особового складу військової частини (установи, організації);

3) подання членом сім`ї військовослужбовця заяви про виплату йому грошового забезпечення на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) відповідно до Порядку № 884.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу було відмовлено у виплаті грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 листом від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву».

При цьому, відповідач мотивує відмову у виплаті грошового забезпечення позивачу тим, що в ході службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_2 перебуває у полоні. При цьому, службови розслідуванням встановлено, що стрілець 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону ОСОБА_2 добровільно здався у полон.

Разом з тим, копії матеріалів службового розслідування відповідачем суду надані не були.

Суд звертає увагу, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст.430 КК України (добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.). Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «добровільної здачі в полон».

При цьому, в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України визначено, що під добровільною здачею в полон розуміють добровільний перехід військовослужбовця, який навмисно перестав чинити опір ворогу, хоча мав фізичну можливість це робити, під владу противника. Об`єктом злочину є встановлений порядок несення військової служби під час бойових дій, який виключає добровільну здачу в полон.

Водночас, суд наголошує, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Так, відповідно до ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон самовільного залишення військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирства, віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування.

Наведене свідчить про те, що відповідач у своєму листі від від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон дійшов передчасних висновків.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що відповідач допустив протиправні дії щодо неналежного розгляду заяви позивача про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, оскільки не прийняв відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача від 14.01.2024, а лише направив лист від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву», в якому відмовив позивачу у призначенні виплати грошового забезпечення.

Отже, заява позивача від 14.0.2024 року про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, є такою, що не розглянута по суті.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції, та відповідно відсутність належним чином оформленого рішення про призначення виплат грошового забезпечення або мотивованої відмови в призначенні таких виплат в даному випадку свідчить про протиправність дій суб`єкта владних повноважень.

В межах заявлених позовних вимог позивач оскаржує дії відповідача щодо відмови їй у проведенні нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця, її чоловіка, солдата ОСОБА_2 , відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин, зважаючи на відсутність належним чином оформленого рішення про призначення позивачу грошового забезпечення або мотивованої відмови у такому призначенні, суд дійшов висновку, що така вимога позивача про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні виплат грошового забезпечення, викладеної в наданій відповіді на заяву від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 не підлягає задоволенню, а належним захистом порушених прав позивача в даному випадку є саме визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не належного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

З огляду на те, що у даному випадку відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про призначення грошового забезпечення та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, та прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні такої виплати, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо не належного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення грошового забезпечення вчинені всупереч Конституції України та чинному законодавству України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №3 від 02.04.2024 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 605,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не належного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.01.2024 року про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

В задоволенні решти позовним вимог - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька