Справа № 580/6296/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року справа № 580/6296/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.05.2024 № 16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1978 до 15.08.1984 на виробничому об`єднанні Хімволокно та період навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 03.05.2024 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що має право на призначення пенсії по інвалідності у зв`язку з досягненням віку та наявністю необхідного стажу, проте відповідач-2 протиправно відмовив у призначенні пенсії.

Ухвалою від 26.06.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.07.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-1 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та позивачкою відсутній. Оскільки, Головним управлінням право позивачки на отримання пенсії не порушувалось, вважає, що підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Головного управління відсутні.

Щодо підстав відмови у призначенні пенсії зазначила, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 28.04.1989, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи. Для зарахування періоду навчання необхідно долучити довідку для уточнення форми навчання, присвоєння кваліфікації та її тривалість. Проте, позивачкою не надавалась уточнююча довідка щодо періодів навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського. Зазначила, що на сьогодні вищевказаний навчальний заклад не ліквідовано, він здійснює навчальну діяльність, а тому позивачка має всі можливості для отримання уточнюючої довідки відносно спірних періодів навчання. Крім того, до страхового стажу не зараховано період роботи в Черкаському в/о Хімволокно згідно показань свідків, оскільки в ЕПС відсутня інформація про ліквідацію підприємства та немає інформації з трудового та державного архівів про відсутність на зберіганні документів даного підприємства.

12.07.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-2 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, крім доводів аналогічних, зазначеним у відзиві представниці відповідача-1, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки у позивачки відсутній необхідний стаж для призначення пенсії по інвалідності 15 років.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

03.05.2024 позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням від 10.05.2024 № 16 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, не зарахувавши:

- період навчання з 01.09.1984 по 28.04.1989, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи. Для зарахування періоду навчання необхідно долучити довідку для уточнення форми навчання, присвоєння кваліфікації та її тривалість.

- період роботи в Черкаському в/о Хімволокно згідно показань свідків, оскільки в ЕПС відсутня інформація про ліквідацію підприємства та немає інформації з трудового та державного архівів про відсутність на зберіганні документів даного підприємства.

Рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності позивачка вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ст. 32 Закону 1058-IV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз вказаних положень вказує, що у випадку відсутності документів про стаж роботи, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Суд врахував, що у зв`язку із втратою трудової книжки, з метою підтвердження стажу роботи у виробничому об`єднанні Хімволокно, позивачка 29.03.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою за формою згідно Додатку 2 до Порядку № 637 про підтвердження стажу роботи свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За наслідками опитування свідка ОСОБА_2 , посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області склали Акт опитування свідка від 29.03.2024, в якому ОСОБА_2 повідомила таке: ОСОБА_2 23.03.1955 року дійсно підтверджую ОСОБА_1 (знаю як Черній дошлюбне прізвище) працювали разом на заводі Хімволокно в період з вересня 1978 року до вересня 1984 року....

За наслідками опитування свідка ОСОБА_3 , посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області склали Акт опитування свідка від 29.03.2024, в якому ОСОБА_3 повідомила таке: ОСОБА_3 , 06.06.1941 року, дійсно підтверджую, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) працювала разом зі мною на заводі Хімволокно в текстильному цеху № 2 з вересня 1978 року до вересня 1984 року....

Матеріали справи містять копії трудових книжок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відомості яких підтверджують зазначений період їх трудового стажу, зокрема, з вересня 1978 року до вересня 1984 року.

Таким чином, наявні у справі матеріали опитування свідків підтверджують період роботи позивачки на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання Хімволокно) в текстильному цеху № 2 у період з вересня 1978 року до вересня 1984 року.

Суд врахував, що до заяви від 03.05.2024 позивачка додала вищезазначені Акти опитування свідків та витяги із їх трудових книжок. Однак у спірному рішенні відповідач-2 не надав оцінку відомостям, зазначених свідками та не зазначив жодних підстав неврахування таких відомостей.

Суд зазначає, що встановлення трудового стажу на підставі показів свідків прямо передбачено п. п. 2, 18 Порядку № 637, відтак відомості, зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про періоди роботи позивачки суд вважає належними доказами для підтвердження спірного періоду роботи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання Хімволокно) з вересня 1978 року до вересня 1984 року.

Відповідно до п. 27 Порядку № 637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Таким чином, згідно приписів п. 27 Порядку № 637 зарахуванню до страхового стажу позивачки підлягає період її роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання Хімволокно).

Суд врахував, що до часу роботи у виробничому об`єднанні Хімволокно позивачка працювала піонервожатою в Тишківській 8-річній школі з 23.08.1977 до 14.08.1978 (згідно довідки відділу освіти Новомиргородської РДА, а.с. 31, який зарахований до страхового стажу). Після звільнення з роботи у виробничому об`єднанні Хімволокно позивачка із 01.09.1984 навчалась у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що підтверджується копією студентського квитка та диплому від 29.04.1989 серії НОМЕР_1 (а.с. 32 -33).

Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту е статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Суд встановив, що позивачка з 01.09.1984 розпочала навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що підтверджується копією студентського квитка та диплому від 29.04.1989 серії НОМЕР_1 .

Суд врахував, що після зміни у 1985 році форми навчання з денної на заочну, у період з 20.09.1985 до 16.04.1990 позивачка працювала на Черкаському приладобудівному заводі (вказаний період зарахований до страхового стажу).

Отже, час навчання позивачки у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського до початку роботи на Черкаському приладобудівному заводі підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Відмову відповідача-2 у зарахуванні періоду навчання позивачки до страхового стажу суд вважає необґрунтованою, оскільки період з 01.09.1984 до 30.06.1985 не перетинається з роботою, у зв`язку із чим вказаний період має бути зарахований до її страхового стажу.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачка має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 (6 років 9 місяців).

Отже, у сукупності страховий стаж позивачки становить більше 19 років, у зв`язку із чим суд доходить висновку про наявність необхідного страхового стажу (15 років) для призначення пенсії по інвалідності.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку із чим його належить визнати протиправним та скасувати.

Враховуючі визначені ст. 32 Закону 1058-IV підстави та умови призначення пенсії по інвалідності, суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням органу Пенсійного органу.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд врахував, що згідно до п. 4.2 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, у спірних правовідносинах, прийняття рішення про призначення (поновлення) пенсії має здійснюватись структурним підрозділом органу пенсійного фонду, на який за принципом екстериторіальності розподілено заяву пенсіонера. При цьому, нарахування та виплату пенсії має здійснювати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, за місцем проживання позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (як орган, який прийняв протиправне рішення) прийняти рішення про призначення позивачці пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985.

Щодо дати з якої позивачка набула право на призначення пенсії, суд врахував таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Суд встановив, що інвалідність встановлена позивачці 22.07.2020, із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду 03.05.2024, тобто поза межами тримісячного строку із дня встановлення інвалідності, у зв`язку із чим, відповідно до вказаних вище приписів ч. 1 ст. 45 Закону 1058-IV, суд доходить висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону 1058-IV із дня звернення за пенсією 03.05.2024.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надала доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.05.2024 № 16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення з 03.05.2024 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання Хімволокно) та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м. Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 24.07.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК