Справа № 560/19931/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

23 липня 2024 року

м. Київ

справа №560/19931/23

адміністративне провадження № К/990/26539/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року

у справі №560/19931/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01 травня 2023 року №92 про відмову в перерахунку пенсії, підписане електронним підписом 01 травня 2023 року №10331/03-16;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби період роботи позивача на посаді кореспондента Дубнівської міськрайонної редакції газети "Червона Зірка" з 26 жовтня 1983 року по 23 квітня 1984 року, період роботи на посаді кореспондента промислового відділу редакції газети "Трудівник Полісся" з 18 серпня 1987 року по 29 серпня 1988 року, період роботи на посаді кореспондента промислового відділу редакції газети "Трудівник Полісся" з 20 травня 1990 року по 01 жовтня 1990 року, період роботи на посадах кореспондента, завідуючого громадсько-політичним відділом газети "Рівне" інформаційного центру Рівненської міської ради народних депутатів з 03 жовтня 1990 року по 29 березня 1991 року, період роботи на посаді заступника головного редактора редакції газети "Нетішинський Вісник" Нетішинської міської ради Хмельницької області з 24 грудня 1996 року по 01 липня 2002 року, періоди роботи з 09 вересня 2002 року по 04 грудня 2006 року та з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2018 року в органі місцевого самоврядування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, нарахувати та виплачувати позивачу з 27 квітня 2023 року пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 27 квітня 2023 року №4 і №5.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи на посадах:

- на посаді кореспондента Дубнівської міськрайонної редакції газети "Червона Зірка" з 26 жовтня 1983 року по 23 квітня 1984 року;

- на посаді кореспондента промислового відділу редакції міськрайонної газети "Трудівник Полісся" з 18 серпня 1987 року по 29 серпня 1988 року;

- на посаді кореспондента промислового відділу редакції міськрайонної газети "Трудівник Полісся" з 21 травня 1990 року по 01 жовтня 1990 року;

- на посадах кореспондента, завідуючого громадсько-політичним відділом газети "Рівне" інформаційного центру Рівненської міської ради народних депутатів з 03 жовтня 1990 року по 29 березня 1991 року;

- на посаді заступника головного редактора редакції газети "Нетішинський Вісник" Нетішинської міської ради Хмельницької області з 24 грудня 1996 року по 01 липня 2002 року;

- на посадах керівника прес-служби виконавчого комітету Нетішинської міської ради, спеціаліста 1 категорії інформаційно-аналітичного відділу виконавчого комітету Нетішинської міської ради, завідуючого інформаційно-аналітичного відділу виконавчого комітету Нетішинської міської ради, за період з 09 вересня 2002 року по 04 грудня 2006 року;

- на посадах головного спеціаліста управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради, за період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2018 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 01 травня 2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні із пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII з 27 квітня 2023 року, із врахуванням при обчисленні розміру пенсійних виплат довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 27 квітня 2023 року №4 та від 27 квітня 2023 року №5, виданих виконавчим комітетом Нетішинської міської ради.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року змінено рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року.

Викласти абзац одинадцятий резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року наступним чином:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII з 27 квітня 2023 року, із врахуванням при обчисленні розміру пенсійних виплат довідки від 27 квітня 2023 року №5, виданої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради".

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Огойко Андрій Анатолійович, 08 липня 2024 року, звернувся через систему "Електронний суд" з касаційною скаргою та заявою про поновлення строку на касаційне оскарження до Верховного Суду.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження при поданні касаційної скарги скаржник вказує на те, що копія оскаржуваної постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року надійшла в електронний кабінет адвоката 05 червня 2024 року о 19:55, що підтверджується карткою руху документа. Таким чином, позивач просить врахувати 06 червня 2024 року днем отримання копії судового рішення, оскільки рішення отримано ним вже після 17:00. Крім того, позивач зазначає, що 06 червня 2024 року є вихідним днем (субота), а тому наступним робочим днем є саме 08 червня 2024 року. Позивач просить визнати поважними наведені підстави пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Надаючи оцінку наведеним позивачем доводам щодо поважності підстав пропуску строку Судом з`ясовано наступне.

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року була ухвалена в порядку письмового провадження та набрала законної сили з моменту її прийняття.

Враховуючи викладене, останнім днем для звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в межах встановленого законом строку був день із датою 04 липня 2024 року, в той час, як касаційну скаргу до Верховного Суду заявником подано 08 липня 2024 року, що свідчить про пропуск встановленого законом процесуального строку на касаційне оскарження.

Відповідно до картки руху документа, копія постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року надійшла в електронний кабінет адвоката Огойко А.А. 05 червня 2024 року о 19:55.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 частини шостої статті 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що фактичною датою отримання копії постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року слід вважати 06 червня 2024 року.

Відповідно до частини шостої статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що кінцева дата для вчинення процесуальної дії є 06 липня 2024 року, тобто вихідний день (субота), наступним робочим днем для звернення до суду є 08 липня 2024 року.

Враховуючи викладене, а також положення вимог частини другої статті 329 КАС України, згідно з якими учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення, суд вважає, що підстави пропуску скаржником строку на касаційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №560/19931/23, які передбачені частиною четвертою і п`ятою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4181/21, від 12 вересня 2023 року у справі №560/8328/22; касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа має виняткове значення для позивача.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 січня 2023 року у справі №340/4181/21, від 12 вересня 2023 року у справі №560/8328/22, з огляду на те, що обставини цієї справи та справ, зазначених скаржником з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різні періоди часу, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Так у справах №340/4181/21 та №560/8328/22 правовідносини стосувалися переведення з пенсії по інвалідності, призначену за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, на пенсію за віком за Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Водночас у справі, яка розглядається, фактичні обставини вказують на те, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком за Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Таким чином, колегія суддів вказує, що наведені скаржником правові висновки не приймаються Судом та відхиляються, оскільки останні були прийняті за інших фактичних обставин і заявник не довів у касаційній скарзі про їх тотожність, тому вказане не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства, та, відповідно, правові позиції Верховного Суду у справах №340/4181/21, №560/8328/22.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

З огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а також враховуючи те, що наведені скаржником висновки Верховного Суду та оскаржувані судові рішення, прийняті з урахуванням різних фактичних обставин справи, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 листопада 2022 року у справі №560/4589/21 та ухвалений за подібних правовідносин, у якому зазначено, що пенсія державного службовця є різновидом пенсії за віком, оскільки на її призначення мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку. Таким чином, оскільки мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, колегія суддів дійшла висновку, що показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком.

Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, також дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі №560/19931/23, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Колегія суддів також відхиляє твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Крім того, використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", або "суспільний інтерес" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічного висновку стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності дійшов Верховний Суд в ухвалах від 20 квітня 2023 року у справі №560/366/20, від 02 травня 2023 року у справі №560/10151/22, від 15 травня 2023 року у справі №560/12980/22.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати поважними наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі №560/19931/23.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі №560/19931/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа