Справа № 520/13601/24
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 липня 2024 р. справа № 520/13601/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати щомісяця у складі грошового забезпечення ОСОБА_3 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 19.01.2016 по 01.09.2022 (включно) протиправною;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 19.01.2016 по 01.09.2022 (включно).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 1, п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що наказом від 31.08.2022 № 401 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області з поліції з 01.09.2022 за власним бажанням. З аналізу розрахункових листів, отриманих 30.04.2024, встановлено, що протягом всього періоду з 07.11.2015 по 01.09.2022 роботодавцем взагалі не виплачувалася надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу, в той час як мала доступ до роботи з документами «таємно» та «цілком таємно» та за функціональних обов`язків за посадами, які займала позивач у період з 2020 по 2022 роки зобов`язана була працювати з відомостями, що становлять державну таємницю з грифом «таємно» та «цілком таємно». Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 01.09.2022 не опрацювала жодного документу з грифом «Таємно» та «Цілком таємно». За інші періоди підтвердити опрацювання таких документів не виявляється можливим, бо облікові форми за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки знищені відповідно до вимог чинного законодавства у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 не здійснювалась, оскільки до УФЗБО ГУНП в Харківській області не надходили накази керівника про встановлення їй надбавки за службу в умовах режимних обмежень, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позивач не погоджується з доводами відповідача, посилаючись на обставини і факти, викладені у позовній заяві. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходила службу в Національній поліції України на наступних посадах: з 07.11.2015 - на посаді старшого слідчого Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 №42 о/с); з 11.02.2022 по 29.11.2016 - на посаді старшого слідчого Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 11.02.2016 № 55 о/с); з 30.11.2016 по 06.11.2017 - на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 30.11.2016 №503 о/с); з 07.11.2017 по 31.08.2022 - на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області (наказ ГУНП в Харківській області від 07.11.2017 №680 о/с).

Наказом ГУНП в Харківській області від 31.08.2022 №401 о/с старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області, підполковник поліції ОСОБА_1 звільнена зі служби в поліції з 01.09.2022 за п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Згідно листа Головного управління Національної поліції в Харківській області від 24.04.2024 №97аз/119-24/03-2024 ОСОБА_2 мала допуск за формою 2, згідно з розпорядженням Управляння СБУ у Харківській області від 16.11.2012 №l39д, на підставі якого наказом керівника ГУНП в Харківській області від 19.01.2016 №8 о/с дск надано доступ до матеріальних носіїв секретної інформації з найвищим грифом секретності "Цілком таємно".

Після закінчення строку дії допуску до державної служби його переоформлено розпорядженням Управляння СБУ у Харківській області від 01.11.2019 №174д, на підставі якого наказом керівника СУ ГУНП в Харківській області від 15.11.2019 №76 о/с надано доступ до матеріальних носіїв секретної інформації з найвищим грифом секретності "Цілком таємно".

Крім того, обов`язок працювати з документами з грифом «таємно» та «цілком таємно» передбачений функціональними обов`язками позивача.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 19.01.2016 по 01.09.2022, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну таємницю» державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Частиною 2 ст. 22 Закону України "Про державну таємницю" визначено, що допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 вказаної статті визначено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розмір та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень) визначає Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. 3414 (далі - Постанова №414).

Згідно з пунктом 2 Постанови №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до п. 5 Постанови №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Кабінетом Міністрів України постановлено виплачувати надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірах та порядку, визначених законодавством (п. п. 2 п. 5 Постанови №988).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які, зокрема, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 11 розділу 1 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Згідно з пунктом 7 розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень)), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання йому допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Таким чином, за роботу в умовах режимних обмежень, зокрема з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності "Таємно" та "Цілком таємно", поліцейським встановлюється надбавка, у визначеному розмірі. При цьому установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови їх призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення та надання допуску до державної таємниці.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до листа Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області від 14.06.2024 №61/1840 вбачається, що журнали, які б могли підтвердити факт роботи ОСОБА_1 з відомостями, що становлять державну таємницю, були знищені у зв`язку з військовим станом.

Відповідно до журналів СУ ГУНП в Харківській області обліку підготовлених документів інв. №344 дск та обліку вхідних документів інв. №345 дск за 2022 рік ОСОБА_1 не опрацювала жодного документа у період з 01.01.2022 по 01.09.2022, облікові форми за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки знищені відповідно до вимог чинного законодавства у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації.

Разом із тим, як слідує із матеріалів адміністративної справи та вбачається з наявних доказів, документів, необхідних для призначення позивачеві такої надбавки та включення її до грошового забезпечення останньої (мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень) від керівництва позивача на адресу ГУНП в Харківській області не надходило.

Так, матеріали справи свідчать, що позивачу за період служби не встановлювалася надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, що сторонами не заперечується.

Отже, на підтвердження доводів щодо системної роботи в умовах режимних обмежень позивачем не надано доказів, а саме копії вмотивованих рапортів (подань), наказів про встановлення їй надбавки до посадового окладу в розмірі 15% за роботу в умовах режимних обмежень за період служби в Головному управління Національної поліції в Харківській області, оскільки такі, як встановлено під час розгляду справи, не готувались та не подавались до відповідача.

Враховуючи те, що до ГУНП в Харківській області не надходило мотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, погодженого з режимно-секретним підрозділом ГУНП в Харківській області, щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % відповідно до пункту 7 розділу II Порядок №260, то, відповідно, в ГУНП в Харківській області не було підстав для прийняття наказу про встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень та її виплати позивачу за роботу з режимними обмеженнями за період роботи з 19.01.2016 по 01.09.2022.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 07.08.2019 у справі №820/5122/17, від 24.10.2018 у справі №820/1033/17.

Суд звертає увагу, що за період проходження служби в поліції на займаних посадах позивачем не здійснено заходів щодо з`ясування питань про встановлення та виплату їй надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, а також не надано доказів оскарження таких дій.

При цьому, суд зазначає, що позивач помилково ототожнив сам факт допуску до роботи в умовах режимних обмежень із постійною роботою з відомостями (документами), що становлять відповідну державну таємницю. Відсутність фактів такої системної роботи позивача з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання, використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації та приймання рішень з цих питань або здійснення постійного контролю за станом охорони державної таємниці виключає право позивача на такі надбавки до грошового забезпечення.

Таким чином, відсутність вмотивованих рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу не може свідчити про системність роботи особи з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання, використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, в розумінні вимог ст. 30 Закону України "Про державну таємницю" та п. 5 Положення №414 та не може свідчити про наявність права на встановлення позивачу щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу за цей період.

При цьому, така ситуація склалась внаслідок не складання мотивованих рапортів керівником структурного або відокремленого підрозділу органу поліції та не погодженні його з режимно-секретним підрозділом цього органу для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення - надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% від посадового окладу, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку №260.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що наявність у позивача допуску та доступу до державної таємниці не є безумовною підставою для встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень та не підтверджує факт постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.