Справа № 200/3888/24
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року Справа№200/3888/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про: визнання протиправними дії в частині не включення до стажу роботи на посаді судді двох років проходження строкової військової служби та трьох років роботи в галузі права та, відповідно, визначення з 27.12.2023 довічного утримання судді у відставці у розмірі 52 відсотків суддівської винагороди, зобов`язання включити до стажу роботи на посаді судді два роки проходження строкової військової служби та три роки роботи в галузі права, провести з 27.12.2023 року перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотки суддівської винагороди.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дії в частині не включення до стажу роботи на посаді судді двох років проходження строкової військової служби та трьох років роботи в галузі права та, відповідно, визначення з 27.12.2023 довічного утримання судді у відставці у розмірі 52 відсотків суддівської винагороди, зобов`язання включити до стажу роботи на посаді судді два роки проходження строкової військової служби та три роки роботи в галузі права, провести з 27.12.2023 року перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотки суддівської винагороди.

Позивач зазначає, що рішенням Вищої ради правосуддя України від 29 вересня 2017 року № 3052/0/15-17 його звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на підставі заяви про відставку.

З жовтня 2017 року йому було призначено щомісячне довічне утримання судді у відставці.

26 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці.

З листа відповідача позивач дізнався, що розмір його щомісячного довічного утримання судді у відставці розраховано у розмірі 52 % суддівської винагороди, а його стаж на посаді судді за розрахунками відповідача становить 21 рік 11 днів.

Вважає, що відповідачем до його стажу на посаді судді протиправно не зараховано 2 роки строкової військової служби та 3 роки стажу роботи в галузі права, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не погодившись з доводами позивача, викладеними у позовній заяві надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із зверненням, яке зареєстроване 22.04.2024 №18251/Д2600-24 щодо врахування до стажу роботи на посаді судді двох років проходження строкової військової служби та трьох років роботи в галузі права та, відповідно, визначення з 27.12.2023 довічного утримання судді у відставці у розмірі 52 відсотків суддівської винагороди.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.05.2024 № 19397-18251/Д-02/8-2600/24 надано роз`яснення на звернення позивача та зазначено наступне:

Громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні (Дніпровський район) та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402- VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402) передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 Закону №1402, має право подати заяву про відставку.

Нормами статті 142 Закону №1402 визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання.

Статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402- VIIІ (далі Закон № 1402) передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до статті 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З урахуванням вищезазначеного, відсутні підстави зарахування періодів проходження військової служби до стажу роботи на посаді судді.

Стаж роботи на посаді судді 21 рік 11 днів (страховий стаж становить 41 рік 9 місяців 20 днів), отже загальний процент для розрахунку щомісячного грошового утримання становить ((1 х 2 % ) + 50) = 52%.

Також зазначив, що на підставі заяви від 26.01.2024 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та згідно довідки суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №350/0/2-24 від 23.01.2024 гр. ОСОБА_1 з 27.12.2023 проведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на зазначені обставини відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що відмовляючи йому щодо задоволення вимог про врахування до стажу роботи на посаді судді двох років проходження строкової військової служби та трьох років роботи в галузі права відповідач послався лише на вимоги статті 137 Закону №1402 не беручи до уваги і повністю ігноруючи норми інших законів та законодавчих актів які відносяться до цих правовідносин та на які він посилався в позовній заяві на підтвердження своїх вимог.

Також зазначив, що відповідач не зважаючи на сталу судову практику, роз`яснення Ради Суддів України, Вищої Ради Правосуддя з приводу визначення стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання, на протязі тривалого часу, діючи умисно вимог Закону не дотримуються.

Відповідно до ст. 249 КАС України просив винести окрему ухвалу на адресу Пенсійного Фонду України і компетентних правоохоронних органів для перевірки в діях посадових осіб наявності ознак кримінального злочину.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві та отримує довічне утримання судді у відставці.

Рішенням Вищої ради правосуддя України від 29 вересня 2017 року № 3052/0/15-17 позивача звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Рішенням відповідача від 21.03.2024 року № 37 позивачеві проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023 року.

Вказаним рішенням визначено стаж судді позивача 21 рік 11 днів.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача вих. № 122-110/0/11-17 від 05.10.2017, здійсненого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, стаж судді позивача становить 23 роки 0 місяців 12 днів, з яких:

- строкова військова служба у збройних силах СРСР 02 роки 0 місяці 02 дні (з 19.11.1979 по 20.11.1981);

- суддя Пролетарського районного суду міста Донецька 05 років 05 місяців 27 днів (з 20.09.1996 по 18.03.2002);

- суддя Апеляційного суду Донецької області 08 років 10 місяців 08 днів (з 19.03.2002 по 26.01.2011);

- суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 06 років 08 місяців 03 дні (з 27.01.2011 по 29.09.2017).

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказані відомості також підтверджено записами у трудовій книжці колгоспника позивача серії НОМЕР_2 .

Як встановлено судом з листа відповідача від 13.05.2024 № 19397-18251/Д-02/8-2600/24, підстави для зарахування до стажу судді позивача проходження строкової військової служби відсутні, стаж судді позивача становить 21 рік 11 днів, розмір довічного утримання судді у відставці становить 52% (50% + 2%).

Суд зазначає, що надані сторонами документи не містять відомостей щодо зарахування до стажу судді позивача трьох років роботи в галузі права, які є предметом спору в даній справі.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За правилами частини 1 статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Стаття 137 Закону № 1402-VIII передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді (20.09.1996) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/15/21, положення (припис), виражене й закріплене у частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем відповідно до чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, останній з 26.08.1992 по 18.09.1996 працював у якості юрисконслульта.

Таким чином, до стажу судді позивача відповідач мав зарахувати два роки (а не три роки, як зазначено позивачем у позовній заяві) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Щодо зарахування до стажу судді позивача проходження строкової військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, оскільки позивач має стаж роботи на посаді судді понад 10 років, відповідач мав зарахувати до стажу судді позивача період проходження ним строкової військової служби

Відповідно до записів у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 , останній проходив строкову військову службу з 18.11.1979 по 28.10.1981.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до стажу судді позивача період проходження ним строкової служби з 18.11.1979 по 28.10.1981, тобто, 1 рік 11 місяців 11 днів.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, стаж судді позивача становить 24 роки 11 місяців 22 дні (1 рік 11 місяців 11 днів строкової військової служби + 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді + 21 рік 11 місяців стажу роботи на посаді судді).

Таким чином, розмір довічного грошового утримання позивача становить 58 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % + (4 роки х 2 %).

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на підставі заяви позивача від 26.01.2024 відповідачем прийнято рішення від 21.03.2024 року № 37, яким позивачеві проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023 року. Вказаним рішенням визначено стаж судді позивача 21 рік 11 днів.

Спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо розрахунку стажу судді позивача, та, відповідно, розрахунок його довічного утримання судді у відставці, виходячи з відсоткового розміру суддівської винагороди.

Таким чином, саме вказаним рішенням, як індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень безпосередньо порушено права позивача в частині розрахунку його стажу судді.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.03.2024 року № 37 в частині розрахунку стажу судді позивача.

Суд вважає за необхідне змінити обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.01.2024 року, зарахувавши до його стажу судді 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та 1 рік 11 місяців 11 днів строкової військової служби, та здійснити перерахунок довічного утримання судді у відставці позивача, виходячи з розміру 58 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 27 грудня 2023 року.

Суд зазначає, що саме такий спосіб захисту порушених права позивача буде належним та достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 9 КАС України, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.03.2024 року № 37 в частині розрахунку стажу судді ОСОБА_1 , зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2024 року, зарахувавши до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та 1 рік 11 місяців 11 днів строкової військової служби, та здійснити перерахунок довічного утримання судді у відставці позивача, виходячи з розміру 58 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 27 грудня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 1211,20 грн. понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача до задоволених позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів. Окрема ухвала виноситься судом, у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті.

З викладеного вбачається, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду та здійснюється, якщо судом виявлено порушення закону та такі порушення є очевидно протиправними, тому суд вважає, що підстав для задоволення клопотання заявника про постановлення окремої ухвали наразі немає.

Керуючись Конституціє України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії в частині не включення до стажу роботи на посаді судді двох років проходження строкової військової служби та трьох років роботи в галузі права та, відповідно, визначення з 27.12.2023 довічного утримання судді у відставці у розмірі 52 відсотків суддівської винагороди, зобов`язання включити до стажу роботи на посаді судді два роки проходження строкової військової служби та три роки роботи в галузі права, провести з 27.12.2023 року перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотки суддівської винагороди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.03.2024 року № 37 в частині розрахунку стажу судді ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 26.01.2024 року, зарахувавши до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та 1 рік 11 місяців 11 днів строкової військової служби, та здійснити перерахунок довічного утримання судді у відставці, виходячи з розміру 58 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 27 грудня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053) судовий збір в розмірі 1211 (одни тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 24 липня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська