Справа № 160/2879/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2879/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року (головуючий суддя Турова О.М.)

в адміністративній справі №160/2879/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 15.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Офісу Генерального прокурора, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив (а.с. 1-8, 41-48):

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 10.09.2020 по день фактичного розрахунку 04.03.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 року у справі №200/10891/21;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 10.09.2020 по день фактичного розрахунку (04.03.2023) за 6 місяців, що становить 244695,12грн.

В обґрунтування позову вказав, що відповідач при звільненні позивача зі служби 10.09.2020р. не здійснив з ним повного розрахунку і не виплатив йому всі належні при звільненні суми, при цьому, в подальшому, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. у справі №200/10891/21, яке набрало законної сили, визнано дії Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, з не нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» протиправними, а також зобов`язано Офіс Генерального прокурора та Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. по 01.03.2018р. з урахуванням приписів та періоду дії постанов кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 та від 07.06.2018р. №260 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. На виконання вказаного рішення суду Офісом Генерального прокурора 04.02.2023р. здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 відповідного грошового забезпечення в сумі 40065,27грн. Водночас, таке грошове забезпечення мало бути виплачене позивачеві ще при його звільненні зі служби 10.09.2020р., тому виплативши його лише 04.02.2023р., відповідач здійснив це з порушенням строків розрахунку при звільненні, що, в свою чергу, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто для виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, проте, відповідач таку компенсацію позивачеві не нарахував та не виплатив, у зв`язку із чим останній вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2020р. по 04.02.2023р.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у розмірі 20782,81грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача з посади начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил і виключення його зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил та усіх видів забезпечення саме з 10.09.2020р. та проведення відповідачем остаточного розрахунку з позивачем на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 лише 04.02.2023 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України та допущено протиправну бездіяльність через не здійснення нарахування і виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки такого розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020р. по 04.02.2023р., але не більш як за шість місяців. Зазначив, що обрахована судом відповідно до ст.117 КЗпП України сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №200/10891/21) за шість місяців становить 247414,44грн. Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме у розмірі 20782,81грн. із розрахунку (8,4% від 247414,44грн.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що приписи частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України покладають відповідальність за порушення вимог законодавства про працю виключно на роботодавця, який здійснює нарахування й виплату сум, належних працівникові при звільненні. Зазначає, що у 2020 році нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювала Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, з якою він перебував у трудових відносинах. Відтак, Офіс Генерального прокурора не був таким роботодавцем і стаття 117 Кодексу законів про працю України не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, при цьому з липня 2005 року по 10.09.2020 року позивач проходив службу в органах прокуратури України, обіймаючи різні посади в органах Військової прокуратури України.

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10.09.2020 року №572к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил і виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил та усіх видів забезпечення з 10.09.2020р.

Підставою прийняття зазначеного наказу став наказ Міністра оборони України від 09.09.2020 року №442, яким відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

ОСОБА_1 , вважаючи, що під час проходження ним військової служби у період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. грошове забезпечення нараховувалось і виплачувалося не у повному обсязі, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою до Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. у справі №200/10891/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати належної заробітної плати (її складових) задоволено повністю, визнано дії Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, з не нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» протиправними, а також зобов`язано Офіс Генерального прокурора та Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. по 01.03.2018р. з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 та від 07.06.2018р. №260 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2022р. у справі №200/10891/21 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 - без змін.

Таким чином, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 набрало законної сили 21.06.2022р.

Згідно довідки Офісу Генерального прокурора про розмір нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 від 08.05.2023р №21-206зп, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 Офісом Генерального прокурора у лютому 2023 року здійснено перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням надбавки за участь у антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. по 01.03.2018р., з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 та від 07.06.2018р. №260, внаслідок чого на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 до виплати перераховано кошти у сумі 40115,27грн., при цьому, вказана сума до виплати здійснена з урахуванням проведених відповідачем передбачених чинним законодавством утримань з нарахованої до виплати суми таких податків і зборів: військового збору у сумі 610,89грн., та податку з доходів фізичних осіб у сумі 7330,71грн.

Грошові кошти на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 перераховані Офісом Генерального прокурора на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 04.02.2023р.

Позивач вважає, що при здійсненні виплати на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 грошового забезпечення позивача відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, в наслідок чого виникли підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте, відповідачем такий середній заробіток протиправно нараховано та виплачено не було.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.09.2020 по день фактичного розрахунку 04.02.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, при цьому з липня 2005 року по 10.09.2020 року позивач проходив службу в органах прокуратури України, обіймаючи різні посади в органах Військової прокуратури України.

Наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10.09.2020 року №572к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил і виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил та усіх видів забезпечення з 10.09.2020р.

Підставою прийняття зазначеного наказу став наказ Міністра оборони України від 09.09.2020 року №442, яким відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

ОСОБА_1 , вважаючи, що під час проходження ним військової служби у період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. грошове забезпечення нараховувалось і виплачувалося не у повному обсязі, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою до Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (справа №200/10891/21).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. у справі №200/10891/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати належної заробітної плати (її складових) задоволено.

Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, з не нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури».

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора та Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. по 01.03.2018р. з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 та від 07.06.2018р. №260 та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2022р. у справі №200/10891/21 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 - без змін.

Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 набрало законної сили 21.06.2022р.

Згідно довідки Офісу Генерального прокурора про розмір нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 від 08.05.2023р №21-206зп, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 Офісом Генерального прокурора у лютому 2023 року здійснено перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1

з урахуванням надбавки за участь у антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. по 01.03.2018р.,

з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 та від 07.06.2018р. №260.

Внаслідок чого на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 до виплати перераховано кошти у сумі 40115,27грн.

При цьому, вказана сума до виплати здійснена з урахуванням проведених відповідачем передбачених чинним законодавством утримань з нарахованої до виплати суми таких податків і зборів:

військового збору у сумі 610,89грн.,

податку з доходів фізичних осіб у сумі 7330,71грн.

Грошові кошти на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 перераховані Офісом Генерального прокурора на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 04.02.2023р.

Позивач вважає, що при здійсненні виплати на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, в наслідок чого виникли підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Проте, відповідачем такий середній заробіток протиправно нараховано та виплачено не було.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з приводу правильності нарахування й виплати позивачу грошового забезпечення із застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» у період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р існував спір між Офісом Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (справа №200/10891/21).

Цей спір адміністративний суд вирішив на користь позивача, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 набрало законної сили 21.06.2022р. та поклало обов`язок нарахувати й виплатити позивачу різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням надбавки за участь в антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. до 01.03.2018р. із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням отриманих сум.

Щодо виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження ВП №70610576 (а.с.79-80).

Згідно довідки Офісу Генерального прокурора про розмір нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 від 08.05.2023р №21-206зп, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 Офісом Генерального прокурора у лютому 2023 року здійснено перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1

з урахуванням надбавки за участь у антитерористичній операції за період з 05.01.2016р. по 01.03.2018р.,

з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказів Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 та від 07.06.2018р. №260.

Таким чином, на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 до виплати перераховано кошти у сумі 40115,27грн.

Однак, 15.02.2023 року позивач пред`явив до Офісу Генерального прокурора цей позов та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.09.2020 року по 04.02.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21, оскільки вважає, що при здійсненні виплати на виконання рішення суду у справі №200/10891/21 відповідач порушив строки розрахунку при звільненні, в наслідок чого виникли підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Слід зазначити, що правовими підставами цього позову позивач визначив статті 116, 117 КЗпП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що за приписами статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату такого середнього заробітку.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Приписи частини 1 статті 47, частини 1 статті 116, частини 1 статті 117 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Межі дії диспозиції частини 1 статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких уступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.

Ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX.

Факти цієї справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не звільнявся з Офісу Генерального прокурора і Офіс Генерального прокурора не мав статусу власника або уповноваженого ним органу для проведення розрахунку в день звільнення ОСОБА_1 із Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Отже, факти цієї справи не відповідають гіпотезі частини 1 статті 117 КЗпП України, а відтак ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

При цьому, поширення дії вказаної норми на випадок позивача, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, в обґрунтування позову позивач послався на комбінацію різних фактів, які не пов`язані із умовами виплати середнього заробітку за правилами частини 1 статті 117 КЗпП України, як-то: невиплата Офісом Генерального прокурора належного розміру надбавки за період 05.01.2016р. по 01.03.2018 років, затримка Офісом Генерального прокурора виконання судового рішення про її доплату.

Зрештою колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що виплата Офісом Генерального прокурора позивачу коштів на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №200/10891/21 (доплата надбавки) зумовлена особливостями організації бухгалтерської роботи у той проміжок часу діяльності військової прокуратури.

Факт виплати Офісом Генерального прокурора цих коштів позивачу не свідчить про наявність умов для застосування частини 1 статті 117 КЗпП України у справі, яка переглядається.

З огляду на ці обставини й міркування суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для виплати Офісом Генерального прокурора позивачу середнього заробітку, передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України.

Відтак заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №520/1897/22, що викладені в постанові від 21.02.2024.

Однак, вищевказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про можливість часткового задоволення позову.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для виплати Офісом Генерального прокурора ОСОБА_1 середнього заробітку, передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу судові витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 року-скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова набирає законної сили 04.07.2024 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04.07.2024.

В повному обсязі постанова виготовлена 11.07.2024.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова