Справа № 461/4740/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 липня 2024 року

м. Київ

справа №461/4740/17

адміністративне провадження № К/9901/14454/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у поряду письмового провадження

касаційну скаргу Львівської міської ради

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (колегія у складі суддів Коваля Р.Й., Святецького В.В., Ільчишин Н.В.)

у справі № 461/4740/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 11.07.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу відповідача від 08.06.2017 №2122 "Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568 "Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова" в частині п. 1, а саме: щодо вилучення з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, належних ФОП ОСОБА_1 тимчасових споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ";

- зобов`язати Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Львівської міської ради від 19.07.2017 №320 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ".

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Львівської міської ради №2311 від 18.12.2008 до «Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста» була включена належна ФОП ОСОБА_1 тимчасова споруда, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

3. 09.11.2009 ФОП ОСОБА_1 уклав з Львівською міською радою договір оренди відповідної земельної ділянки для обслуговування згаданої тимчасової споруди. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 №4527 (п.203 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова Додатку 2Р-3) відомості про споруду були внесені до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. Додатковими угодами від 01.03.2011, 27.04.2012, 01.08.2014, 07.10.2015 термін дії договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 продовжувався кінцевим терміном до 30.12.2016.

4. 22.10.2015 позивач отримав паспорт прив`язки тимчасової споруди, що включає Схему розміщення споруди та ескізи фасадів; термін дії Паспорта - до 30.12.2016.

5. Ухвалою Львівської міської ради № 1568 від 02.03.2017 (п. 268 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м.Львова Додатку 1) продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах позивача до 31.05.2018.

6. 08.06.2017 Львівська міська рада прийняла ухвалу № 2122 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», якою вилучила належну позивачу тимчасову споруду з Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова. Підставою для такого рішення вказано порушенням вимог Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.

7. 19.07.2017 Франківська районна адміністрація Львівської міської ради винесла розпорядження № 320 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

8. 26.12.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», якою, серед іншого, затверджено новий перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові згідно з додатком; вирішено Управлінню архітектури та урбаністики департаменту містобудування у разі відсутності змін щодо площі, конфігурації, адреси або власника тимчасової споруди скерувати Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку листи про можливість подальшого розміщення тимчасової споруди для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою; визнано такою, що втратила чинність ухвала Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова».

9. Не погоджуючись з ухвалою Львівської міської ради № 2122 від 08.06.2017 та розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №320 від 19.07.2017, позивач звернувся до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено у чому саме порушено вказане положення. Позивач вважає, що ухвалу прийнято під впливом скарг мешканців будинку АДРЕСА_1 або ж результатів перевірок Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у м. Львові; посилався на лист №2403-вих-3526 від 15.07.2016 Департаменту містобудування Львівської міської ради, яким повідомлено ОСОБА_1 про звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 щодо розірвання договору оренди землі, укладеного між Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_1 та про можливий вплив цього звернення на продовження оренди землі.

22.03.2017 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові проведено перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил за результатами якої винесено приписи, зупинення виконання будівельних робіт, про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та накладено на позивача штраф за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Згодом, 25.05.2017, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на позивача накладено ще й штраф за невиконання вимог припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 22.03.2017. Підставою притягнення позивача до відповідальності було нібито будівництво одноповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 без дозвільних документів.

Проте рішенням Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №15-н/пз від 31.05.2017, прийнятим за результатами розгляду скарги позивача, приписи та постанова про накладення штрафу скасовані як протиправні.

Позивач вважає, що ухвала Львівської міської ради №2122 від 08.06.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м Львова», якою належна позивачу споруда вилучена з Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому м. Львова, є протиправною, порушує право позивача на здійснення підприємницької діяльності та підлягає скасуванню.

11. Львівська міська рада проти позову заперечувала. ОСОБА_1 не дотримався вимог Положення для продовження йому терміну розміщення тимчасової споруди. Покликався на звернення ОСББ «Підкова Плюс» з приводу експлуатації позивачем тимчасової споруди; листи Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо обстеження з виїздом на місце тимчасових споруд ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 . Виявлено значні відхилення від паспорту прив`язки тимчасових споруд, а саме: влаштовано фундаменти павільйонів; ковані павільйони об`єднані в один об`єкт із капітальних конструкцій; зблоковані тимчасові споруди набули вигляду цілісного об`єкту містобудування.

Оскільки встановлення зазначених тимчасових споруд викликало невдоволення мешканців прилеглих будинків та набуло негативного суспільного резонансу, на підставі п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №533 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» Управління регулювання забудови звернулося до Інспекції держархбудконтролю м. Львова для відповідного реагування.

22.03.2017 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова проведено позапланову перевірку, за результатами якої виявлено, що за вказаною адресою ФОП ОСОБА_1 здійснено будівельно-монтажні роботи із спорудження одноповерхової споруди, площею 100 кв.м із влаштуванням монолітного бетонного фундаменту. Інспекцією складено акт перевірки, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, видано приписи про припинення робіт, а також винесено постанову, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 57600 грн.

11.05.2017 ДАБІ м. Львова проведено повторну перевірку із приписом про монтаж об`єкта самочинного будівництва.

Враховуючи зазначені обставини, Управлінням регулювання забудови підготовлено проект ухвали про вилучення зблокованих тимчасових споруд ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , площею - 100 кв.м. із Комплексної схеми зміщення тимчасових споруд. Окрім того, підставою для розміщення згаданої тимчасової споруди на АДРЕСА_1 було внесення її до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Львова згідно ухвали міської ради від 23.04.2015 №4527 «Про продовження терміну дії підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова»; надання ФОП ОСОБА_1 додаткової угоди від 07.10.2015 №Ф-2843 до договору оренди земельної ділянки від 09.11.2009 №Ф-1414 із змінами від 01.07.2015 №Ф-2714; надання паспорту прив`язки чотирьох зблокованих тимчасових споруд від 22.10.2015 №293. Зазначені документи втратили чинність станом на 31.12.2016.

12. Франківська районна адміністрація проти позову заперечила, пояснивши, що районна адміністрація своїм розпорядженням №320 від 19.07.2017 лише виконала рішення Львівської міської ради від 08.06.2017.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2018, позов задоволено.

14. Постановою Верховного Суду від 12.12.2019 частково задоволено касаційну скаргу Львівської міської ради, скасовано постанову Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2017 і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2018, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

15. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2020 (суддя Волоско І.Р. ) у задоволенні позову відмовлено.

16. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач не дотримався вимог Положення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності в частині терміну дії паспорта прив`язки ТС (п. 3.14), а тому відповідачі під час винесення оскаржуваних рішень діяли відповідно до наданих їм повноважень.

17. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2020, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

18. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції і зазначив, що Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526, у його редакції на час спірних правовідносин, не було передбачено як права Львівської міської ради так і порядку вилучення у зв`язку із скаргами мешканців тимчасових споруд з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Не передбачено такого права Львівської міської ради і не встановлено порядку його реалізації законами і підзаконними нормативними актами, на підставі яких прийняте це Положення.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19. Відповідач у касаційній скарзі просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 та залишити в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2020.

20. Як на підставу касаційного оскарження відповідач покликається на те, що суд апеляційної інстанції вирішив спір без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а; від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а, від 12.04.2018 у справі №826/8803/15, від 25.03.2018 у справі №826/6102/18; зобов`язуючи Львівську міську раду внести зміни до нормативного акту, втрутився у дискреційній повноваження Львівської міської ради вносити зміни до нормативних актів міської ради, якими надається право здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.

Також суд апеляційної інстанції проігнорував, що 31.12.2016 документи, що були підставою для розміщення тимчасової споруди позивача, втратили чинність.

21. Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2021 відкрито касаційне провадження.

22. Скаржник клопотав про зупинення виконання оскаржуваного рішення, однак ухвалою від 15.06.2021 Верховний Суд відмовив в задоволенні такого клопотання.

23. У відзиві позивач покликається на правомірність рішень суду апеляційної інстанції. Вважає, що, з огляду на правові позиції Верховного Суду, відповідач у цій справі не має дискреційних повноважень.

Зазначає, що паспорт прив`язки щодо тимчасових споруд (термін дії 30.12.2016) міг бути продовжений лише після внесення відповідачем відповідної ухвали із зазначенням переліку тимчасових споруд та строку здійснення діяльності в таких. Строк укладення договорів встановлено до 01.09.2017, а виготовлення паспортів - до 31.12.2017.

У справі №813/2176/17 суди дійшли висновку, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові неправомірно встановила здійснення будівництва підприємцем ОСОБА_1 капітальної споруди без дотримання у встановленому порядку дозвільних документів, а тому рішення відповідача про скасування рішень, які базувалися на цих висновках, є неправомірними і були скасовані відповідачем на законних підставах.

Суди залишили в силі рішення № 15-н/пз про скасування приписів щодо позивача та постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, відзиву на неї та дійшов такого висновку.

25. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права й наявність обставин, наведених у п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, а саме скаржник зазначав, що суд апеляційної інстанції вирішив спір без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а; від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а, від 12.04.2018 у справі №826/8803/15, від 25.03.2018 у справі № 826/6102/18; зобов`язуючи Львівську міську раду внести зміни до конкретно не визначеного нормативного акту, втрутився у дискреційній повноваження Львівської міської ради вносити зміни до нормативних актів міської ради, якими надається право здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Також суд апеляційної інстанції проігнорував обставину втрати чинності 31.12.2016 документів, що були підставою для розміщення тимчасової споруди позивача.

26. Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

27. Такі виключні випадки визначені у ч. 4 ст. 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

28. Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

29. Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

30. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

31. У постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

32. Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, ч. 5 ст. 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

33. Враховуючи зазначене, Суду необхідно з`ясувати чи є подібними правовідносини у справі, що розглядається із правовідносинами у справах, на які покликався скаржник у касаційній скарзі.

34. Суд вважає наведену скаржником практику Верховного Суду незастосовною до справи, що розглядається, адже вказані висновки було зроблено за нерелевантних обставин, а саме щодо дискреції органів державної влади та місцевого самоврядування, проте в таких правовідносинах:

- постанови від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а та від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а стосувалися винесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення;

- у постанові від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 йшлося про повноваження Львівської міської ради щодо надання земельної ділянки у власність;

- у постановах від 20.03.2018 у справі №820/4554/17 та від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а йшлося про надання Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та Рівненською міською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- від 12.04.2018 у справі №826/8803/15 розглядалося питання прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 08.04.2015 № 234 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 № 976 і від 03.11.2010 № 996";

- постанова від 25.03.2018 у справі №826/6102/18 стосувалася оскарження нормативно-правових актів.

35. Отже, жодна з перелічених відповідачем у касаційній скарзі справ не стосувалася подібних правовідносин, а тому висновки не є релевантними до справи, що розглядається.

36. Водночас Верховним Судом у постанові від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22 було виснувано:

«Львівська МР не наділена абсолютними дискреційними повноваженням при вирішенні питання про включення або невключення ТС до Комплексної схеми розміщення ТС у відповідному населеному пункті, оскільки таке рішення має прийматися у встановленому порядку, з урахуванням принципів регуляторної політики та політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності, зокрема збалансованості інтересів держави, суспільних інтересів (територіальної громади) та інтересів суб`єктів господарювання, передбачуваності, у тому числі для суб`єктів господарювання, які добросовісно та з дотриманням усіх правил здійснюють свою діяльність протягом тривалого часу на відповідній території. В іншому випадку такі дії (бездіяльність) матиме ознаки свавільних».

37. Висновки суду апеляційної інстанції відповідають практиці Верховного Суду, висловленій у постановах від 16.05.2023 №380/3195/22, від 19.10.2023 у справі № 380/5032/20, від 04.04.2024 у справі № 380/745/22 та від 12.06.2024 у справі № 465/769/18.

38. Враховуючи викладене, Суд не вбачає підстав для касаційного перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у випадку, передбаченому п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

39. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

40. З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, підлягає закриттю.

Керуючись ст. 345, 339 КАС України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 461/4740/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб