Справа № 200/3581/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року Справа№200/3581/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 36 від 13.05.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 06.05.2024, та зарахувати до страхового стажу періоди навчання з 17.09.1992 по 28.06.1993 в Вищому професійному училищі №58 м. Донецька, період роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995, з 01.09.1995 по 15.11.1996.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. Проте, за результатом розгляду заяви у призначенні пенсії відмовлено з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу, що зумовлено не зарахуванням періоду навчання та періодів роботи, у зв`язку із недоліками заповнення трудової книжки. Позивач, з посиланням на висновки Верховного Суду у справі №677/277/17, вказав, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, ц не може впливати на її особисті права.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості, згідно поданих заявником документів. Відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано період навчання, оскільки запис не завірено підписом посадової особи, період роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995, оскільки наявне виправлення дати наказу на працевлаштування; період роботи з 01.09.1995 по 15.11.1996, оскільки назва підприємства (ТОВ Топаз) на печатці якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (ООО Торговий дом Куйбышевский-2). Відповідач вказав, що для зарахування вище зазначених періодів необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.

Ухвалою судді від 07.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 12.07.2024 витребувано докази у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

22.07.2024 до суду надійшли витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 26.05.2005 Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області.

Позивач неодноразово зверталася із заявою про призначення пенсії. Так, зокрема 06.05.2024 ОСОБА_1 звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Так, за результатом розгляду зазначеної вище заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.05.2024 №36 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу (31 рік).

Згідно з вказаним рішенням, вік заявниці 60 років 1 місяць 10 днів, страховий стаж особи становить 18 років 4 місяці 20 днів.

При цьому, за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудовій книжці НОМЕР_2 від 20.04.1982, оскільки відсутній зв`язок між прізвищами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (рос. м. - мова документу). Зокрема відсутнє свідоцтво про шлюб (розлучення) або документи про зміну прізвищ.

Зазначено, що для зарахування вище зазначеного документа у подальшому, до наданих документів необхідно долучити документи які засвідчують зміну прізвищ ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та зв`язок між ними.

Також повідомлено, що додаткового уточнення потребують періоди відповідно записам у трудовій книжці НОМЕР_2 :

- період навчання з 17.09.1992 по 28.06.1993, оскільки запис не завірено підписом посадової особи;

- період роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995, оскільки наявне не обумовлене (безпідставне) виправлення дати наказу на працевлаштування;

- період роботи з 01.09.1995 по 15.11.1996 роки, оскільки назва підприємства (ТОВ Топаз) на печатці якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (ООО Торговий дом Куйбышевский-2) (мовою документа). Додатково інформація про перейменування (реорганізацію) підприємства не надавалась.

Вказано, що для зарахування вище зазначених періодів у подальшому необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, а саме: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Відтак, основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність на момент звернення страхового стажу 31 рік.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Так, дослідивши розрахунок стажу до спірного рішення, судом з`ясовано, що страховий стаж позивача зарахований відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано не тільки спірні періоди (що заявлені позивачем), а також інші періоди роботи, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 . У спірному рішенні та у відзиві на адміністративний позов, відповідач зазначив, що періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 не зараховані до страхового стажу, оскільки відсутній зв`язок між прізвищами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (рос. м. - мова документу), зокрема відсутнє свідоцтво про шлюб (розлучення) або документи про зміну прізвищ.

Надаючи оцінку не врахуванню відповідачем записів у трудовій книжці позивача, суд виходить з такого.

Як вбачається з титульної сторінки трудової книжки серія НОМЕР_2 від 20.04.1982, вказана книжка була видана ОСОБА_4 .

Рядом із прізвищем ОСОБА_5 (яке є закресленим), наявне прізвище ОСОБА_2 (яке також є закресленим); на наступному рядку міститься прізвище ОСОБА_6 .

На зворотній сторінки обкладинки трудової книжки містяться два запису:

- перший запис: Фамилия изменена на Гуму на основании свидетельства о браке НОМЕР_3 , запис засвідчений підписом інспектора відділу кадрів; містить печатку.

- другий запис: Фамилия изменена на Дячкину на основании свидетельства о браке НОМЕР_4 , запис засвідчений підписом інспектора відділу кадрів; містить печатку.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.07.1974 № 162 (в тому числі у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252), із змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 за № 412 (далі - Інструкція № 162), яка була чинною станом на час заповнення титульного аркушу цієї трудової книжки та внесення відповідних змін щодо прізвища особи, якій ця трудова книжка видана, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. […].

Згідно з п. 2.12 Інструкції № 162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконуються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Дослідивши наявні у трудовій книжці записи про внесення виправлень щодо прізвища особи, якій видано трудову книжку, судом не встановлено порушень вимог Інструкції № 162.

Крім того, суд зазначає, що приписами Інструкції № 162 не встановлено відповідальності працівника за правильність заповнення його трудової книжки.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників і службовців (п. 8.1 Інструкції № 162).

Згідно із п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 Про трудові книжки робітників та службовців відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Суд вважає за необхідне зауважити, що підставою для призначення громадянинові пенсії є встановлення наявності відповідного стажу роботи. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність/достатність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18), в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21.02. 2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Суд зазначає, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії також були надані: копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , згідно з яким прізвище позивача ОСОБА_5 (та міститься печатка про розірвання шлюбу), копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , згідно з яким прізвище позивача ОСОБА_5 змінена на Дячкина.

Також, в матеріалах справи міститься витяг з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 09.08.2019, згідно з яким 16.05.1986 ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_2 . Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу (повторно) серії НОМЕР_6 від 09.08.2019 після розірвання шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

Отже, матеріалами справи підтверджується зв`язок між прізвищами « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 ».

При цьому, ураховуючи дату видачі витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 09.08.2019 та свідоцтва про розірвання шлюбу (повторно) серії НОМЕР_6 від 09.08.2019 підстави вважати, що вказані документи не подавалися разом із заявою про призначення пенсії відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, що у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. […].

Відповідно до матеріалів справи письмового повідомлення про необхідність надання додаткових документів, в тому числі документів на підтвердження зміни позивачем прізвища ОСОБА_2 та Дячкина позивачу не направлялось (докази на спростування зазначеного суду не надані).

Беручи до уваги наведене, а також ураховуючи наявні в матеріалах справи докази щодо наявності зв`язку між прізвищами позивача ОСОБА_2 та Дячкина (рос. мовою), суд дійшов висновку, що відповідачем при розгляді заяви позивача від 06.05.2024 та доданих до неї документів був допущений надмірний формалізм, зокрема при вирішенні питання щодо врахування/не врахування записів у трудовій книжці, у зв`язку із чим на підставі записів у трудовій книжці до страхового (трудового) стажу позивача не були зараховані певні періоди її роботи.

Внаслідок не врахування періодів роботи згідно з трудовою книжкою позивача, загальний страховий (трудовий) стаж ОСОБА_1 склав менш, ніж передбачений ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV мінімальний страховий стаж 31 рік.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.05.2024 є необґрунтованим та протиправним, так як порушило право позивача на належний соціальний захист.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання цього рішення протиправним та його скасування підлягають задоволенню.

Стосовно не зарахування періоду навчання, оскільки запис не завірено підписом посадової особи.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

В матеріалах справи міститься копія диплому НОМЕР_7 , що виданий 28.06.1993 ОСОБА_1 про навчання у період з 01.09.1992 по 28.06.1993 у Вищому професійному училищі №58 м. Донецька.

При цьому, трудова книжка позивача містить записи (№16, №17) про навчання у ВПУ №58 у період з 17.09.1992 по 28.06.1993. Вказані записи містять посилання на наказ, прізвище та ініціали директора ВПУ №58, печатку навчального закладу.

Так, вказані записи не містять підпису директора (проте містять прізвище та ініціали директора ВПУ №58).

Проте, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Отже, суд, з урахуванням того, що період навчання частково перетинається з періодом роботи (з 01.09.1992 по 17.09.1992), вважає, що періоди навчання позивача з 17.09.1992 по 28.06.1993 (згідно із записами трудової книжки) повинен бути зарахований відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії.

Стосовно зарахування періодів роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995, з 01.09.1995 по 15.11.1996.

Відповідно до спірного рішення, відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995, оскільки наявне не обумовлене (безпідставне) виправлення дати наказу на працевлаштування та періоду роботи з 01.09.1995 по 15.11.1996, оскільки назва підприємства (ТОВ Топаз) на печатці якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (ООО Торговий дом Куйбышевский-2) (мовою документа).

Так, дослідивши записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 20.04.1982 судом не встановлено наявність виправлення у записах №18, 19 щодо періоду роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995 продавцем у ТОВ «Свімал і К». Отже, вказаний період протиправно не зарахований до страхового стажу позивача.

Також трудова книжка ОСОБА_1 містить записи про те, що 01.09.1995 позивача прийнято касиром-контролером у ТОВ Торговий дім «Куйбишевський -2» (наказ №13к від 01.09.1995, запис №22); 15.11.1996 звільнена за власним бажанням (Наказ №32к від 18.11.1996, запис №23). При цьому, запис засвідчений підписом директора ОСОБА_8 та печаткою ТОВ «Топаз».

Отже, запис про прийняття на роботу у ТОВ Торговий дім «Куйбишевський -2» не відповідає засвідчення запису про звільнення, печаткою - ТОВ «Топаз».

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

В даному випадку, оскільки запис про період роботи з 01.09.1995 по 15.11.1996 не містить інформації про перейменування підприємства, при цьому записи про роботу засвідчені печаткою іншого підприємства, ніж позивач була працевлаштована, суд погоджується з висновком відповідача про те, що для зарахування вказаного вище періоду необхідно подати уточнюючу довідку з місця роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.

Отже підстави для зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 01.09.1995 по 15.11.1996 до страхового стажу позивача наразі відсутні.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1995 по 15.11.1996 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на викладене, ураховуючи, що при розгляді заяви позивача не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 20.04.1982 у зв`язку з відсутністю зв`язку між прізвищами, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, з урахування положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Конвенції, задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні (щодо безпідставного не урахування періодів роботи згідно з трудової книжкою позивача у зв`язку з відсутністю зв`язку між прізвищами) та зарахувати до страхового стажу позивача періоду навчання з 17.09.1992 по 28.06.1993 та періоду роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією від 28.05.2024 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, докази понесення позивачем інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Ураховуючи, що рішення відповідача визнано судом протиправним та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд вважає, що судовий збір у сплаченому розмірі 1211,20 грн, за одну вимогу немайнового характеру, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.05.2024 № 36 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: м. Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, 116-а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) про призначення пенсії за віком від 06.05.2024, з урахуванням висновків суду та із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 17.09.1992 по 28.06.1993 та періоду роботи з 18.10.1993 по 20.03.1995.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: м. Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, 116-а, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв