Справа № 160/12419/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.10.2023 року з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.03.2000 року в Медсанвідділі 38 (в подальшому «Центральная медсанчасть №38»), враховуючи відповідні записи в трудовій книжці.
Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона 05 січня 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону №1058 та надала всі необхідні документи, в тому числі, трудову книжку НОМЕР_1 .
При призначенні пенсії, до страхового стажу ОСОБА_1 було зараховано період з 04.12.1985 року по 31.12.1991 року. Період з 01.01.1992 р. по 01.03.2000 р. до страхового стажу не зараховано.
09 лютого 2024 року позивач звернулася до ПФ із заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку з наданими додатковими документами, долучивши до заяви довідку №160 від 02.06.2010 р., видану установою «Центральная медико санитарная часть №38 Федерального медико - биологического агентства», якою також підтверджується факт її роботи в зазначеній установі з 04.12.1985 р. по 01.03.2000 р.
Рішенням №97 від 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням довідки №160 від 02.06.2010 р., мотивуючи це тим, що з 01.01.2023 року припинила свою дію Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Позивач вважає означене рішення, яким відмовлено в перерахунку пенсії, з урахуванням довідки №160 від 02.06.2010 р., протиправним, що й зумовило звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на їх обґрунтування, а також встановлено строк відповідачу для надання належним чином завіреної копії пенсійної справи позивача.

Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (та з 13.10.2023 року отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

05 січня 2024 року ОСОБА_1 , відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону №1058 та надала всі необхідні документи, а саме: трудову книжку НОМЕР_1 . Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 з 04.12.1985 року по 01.03.2000 року працювала в Медсанвідділі 38 (в подальшому «Центральная медсанчасть №38»). Однак, при призначенні пенсії, до її страхового стажу було зараховано тільки період з 04.12.1985 року по 31.12.1991 року; а період з 01.01.1992 р. по 01.03.2000 р. до страхового стажу не зараховано. 9 лютого 2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами, долучивши до заяви довідку №160 від 02.06.2010р., видану установою «Центральная медико санитарная часть №38 Федерального медико - биологического агентства», якою також підтверджується факт її роботи в зазначеній установі з 04.12.1985 року по 01.03.2000 року. Разом з тим, рішенням № 97 від 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням довідки №160 від 02.06.2010 р., мотивуючи це тим, що з 01.01.2023 року припинила свою дію Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановалено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначають, у тому числі, такі пенсійні виплати як пенсія за віком.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до частини 2 цієї ж статті, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Отже, за період до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом №1058) страховий стаж обчислюється на підставі документів та в порядку визначеному Законом «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788), норми якого в даній частині є чинними і в теперішній час.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788, видами трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, є робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Як визначено статтею 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічна норма викладена і в Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Відповідно до статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається, зокрема, із цього Закону, а також, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Згідно положень статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають. Відповідно до статті 6 Угоди, призначення пенсії громадянам держав-учасників Угоди здійснюється по місцю проживання. Для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав. Розрахунок пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У випадку, якщо в державах-учасників Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи із офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Статтею 11 Угоди визначено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановлений спосіб на території держав-учасників Співдружності Незалежних Держав та держав, які входили в склад СРСР до грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасників Співдружності без легалізації.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь. Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і доводів позивача, покладених в основу обгрунтування позовної заяви, суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 оформлена належним чином; записи про вищезазначений період роботи внесені з дотриманням відповідних правил: вказані дати прийняття та звільнення з роботи; зазначено розпорядчі документи, які слугували підставою внесення цих записів; записи посвідчені підписом відповідальної особи та посвідчені печаткою.

Період роботи позивача з 01.01.1992 року по 01.03.2000 року в Медсанвідділі 38 не зараховано відповідачем до страхового стажу, аргументуючи це тим, що 01.01.2023 року припинила свою дію Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; а також, посилаючись на указ Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 та Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №2102 IX про впровадження воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

З аналізу наведеного вище, виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022 р.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Слід зазначити, що частиною 2 статті 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу роботи.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку її виходу з Угоди держави-учасника, на території котрої вони проживають. Тож, припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 р. №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Отже, відмова відповідача в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.03.2000 року в Медсанвідділі 38 («Центральная медсанчасть №38»), яка оформлена рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 97 від 16 лютого 2024 року, та що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, а також, додатково, довідкою №160 від 02.06.2010р., виданою установою «Центральная медико санитарная часть - №38 Федерального медико - биологического агентства» є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства Українивизначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає сума 968,96 грн., сплата яких підтверджується квитанцією від 13.05.2024 р., яка міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 97 від 16 лютого 2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.03.2000 року в Медсанвідділі 38 («Центральная медсанчасть №38»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.10.2023 року з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.03.2000 року в Медсанвідділі 38 («Центральная медсанчасть №38»), враховуючи відповідні записи в трудовій книжці.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька