Справа № 320/11886/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2023 № 607/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1»;

- визнати протиправним та скасувати наказу Міністерства юстиції України від 22.03.2023 №1067/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Міністерство юстиції України звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва Міністерства юстиції України №3993 виданого 29.05.2001 надано право на зайняття нотаріальною діяльністю, зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу 28.10.2014 та видано реєстраційне посвідчення №1471.

До Міністерства юстиції України надійшов лист від Київської міської прокуратури від 01.03.2023 № 09/4-5061-22, в якому зазначено про те, що за кримінальним провадженням №0002228 від 18.09.2021, державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 14, частиною 4 статті 190 КК України, що стосується вчинення останньою у 2021 році порушень діючого законодавства щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно три неіснуючі житлові будинки за однією особою. Внаслідок таких обставин, була проведена комісійна камеральна перевірка Міністерства юстиції України та на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29.06.2022 №2714/5 та акту від 29.06.2022 №1637/19.1.1/22 ОСОБА_1 було тимчасово блоковано доступ до реєстру строком на два місяці. Через систематичність порушень ОСОБА_1 законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, прокуратура просить провести камеральну комісійну перевірку щодо реєстрації прав на нерухоме майно по АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного листа прокуратури, Міністерством юстиції України прийнято наказ № 607/7 від 03.03.2023 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1» щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №41863637.

22.03.2023 Міністерством юстиції України складено акт за №1752/19.1.1/23, в якому зафіксовано про перевірку вчинення державним реєстратором ОСОБА_1 реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв щодо Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №41863637 від 08.10.2020 та документами поданими ОСОБА_2 , а саме прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.10.2020 №54530048, на підставі якого відкрито розділ №000 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі-Об`єкт), проведено державну реєстрацію права власності за заявником за номером запису 38617862.

З акту вбачається, що перевірялись відомості Державного реєстру прав, додані до заяви документи, а саме: технічний паспорт №1006-Д/20, виготовлений станом на 30.09.2020 ТОВ «ТЦ «Будівельно-інвентарна експертиза», відповідно до відомостей якого житловий будинок споруджено у 1967 році (далі - Технічний паспорт); інформаційна довідка ПБ-2020 №1441 від 01.10.2020, видана КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо відсутності реєстрації права власності на Об`єкт (далі - Довідка №1441); довідка №1006 від 30.09.2020, виготовлена ТОВ «ТЦ «Будівельно-інвентарна експертиза» щодо показників об`єкта нерухомого майна (далі -Довідка №1006), та, зокрема, з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що Заявником не було подано, а приватним нотаріусом ОСОБА_1 не витребувано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, крім того, в Державному реєстрі прав відсутня інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій збудовано Об`єкт. При цьому, подана приватному нотаріусу довідка №1006 не є документом про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у розумінні вимог пункту 42 Порядку №1127 та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно, встановлено порушення ОСОБА_1 вимоги пунктів 12, 42 Порядку №1127, ст.ст.3, 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки проведено державну реєстрацію прав без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та за відсутності відомостей про земельну ділянку, що належить заявнику на праві власності, на якій збудовано Об`єкт.

Також, у даному акті перевірки вказано про отримані пояснення від державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 за № 15/01-16 від 12.03.2023, отримані 13.03.2023, з яких вбачається, що приватний нотаріус вважає, що Заявником було подано повний пакет документів, передбачений законодавством для проведення державної реєстрації прав.

Комісія, яка проводила перевірку, ознайомившись з позицією, викладеною в поясненнях, прийшла до висновку, що надані пояснення нотаріуса ОСОБА_1 не спростовують фактів вищезазначених порушень у сфері державної реєстрації прав та при визначені заходу відповідальності за вказані порушення, Комісія вийшла з того, основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом, а тому їх порушення, яке полягає у недотриманні встановленого порядку та процедур створює загрозу гарантіям непорушності права власності та існуючому правопорядку, зважаючи на викладене та беручи до уваги систематичність та повторюваність порушень, з урахуванням попередніх наказів Міністерства юстиції України про тимчасове блокування доступу до реєстру, а саме від 29.06.2022 №2714/5, від 01.08.2022 №3225/5, від 07.11.2022 № 4972/5, від 23.11.2022 №5227/5, від 27.02.2023 №760/5, від 27.02.2023 № 761/5 та наказу від 09.03.3023 №923/5 про анулювання доступу до Державного реєстру прав, Комісія вийшла із того, що анулювання доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру прав є єдиним можливим заходом впливу та запропонувала анулювати вказаному приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як наслідок, наказом Міністерства юстиції України від 22.03.2023 № 1067/5 Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 анульовано державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виконання цього наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Не погоджуючись із спірними наказами та як наслідок анулюванням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було допущено процедурних порушень проведення перевірки, разом з тим спірний наказ не містить в собі мотивів та обґрунтувань щодо прийнятого рішення про анулювання позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить лише посилання на акт перевірки, а в частині анулювання доступу до Державного реєстру не є співрозмірним тим порушенням, які вчинив позивач, з тими санкціями, які до нього застосовані, оскільки не було допущено негативних наслідків.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваного наказу спростовується змістом Акту, в якому викладено зміст виявлених порушень вимог чинного законодавства, які допустив державний реєстратор та які підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст.1 Закону №1952-IV).

Згідно зі ст.6 Закону №1952-IV передбачено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Статтею 7 Закону №1952-IV передбачено повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, до яких також належить, серед визначеного, забезпечення створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організація роботи, пов`язаної із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечення доступу до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.37-1 Закону №1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Частиною 2 ст.37-1 Закону №1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

За ч.3 ст.37-1 Закону №1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.37-1 Закону №1952-IV).

Абз.2 ч.1 ст.37 Закону № 1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №990 (далі - Порядок №990), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до п.3 Порядку №990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є:

- перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень;

- запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів;

- визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора;

- аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.

Пунктом 4 Порядку №990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:

1) розгляду звернень відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;

2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;

3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;

4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;

5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;

6) проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах щодо осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора), перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації;

7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора у певного суб`єкта державної реєстрації.

Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі (п.5 Порядку №990).

Відповідно до п.9 Порядку №990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За п.10 Порядку №990 у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.

Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (п.11 Порядку №990).

Пунктом 13-1 Порядку №990 визначено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акту або довідки, які підписується усіма членами комісії.

У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).

В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.

За результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (п.14 Порядку №990).

Пунктом 16 Порядку №990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

У разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується п.4 ч.2 ст.37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або п.4 ч.2 ст.34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно з п.20 Порядку №990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.

Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.

Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (п.34 Порядку №990).

У цій справі встановлено, що камеральна перевірка проводилася на підставі наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2023 №607/7 щодо вчинених реєстраційних дій по державній реєстрації прав та їх обтяжень по об`єкту нерухомого майна, який прийнято відповідно до ст.37-1 Закону №1952-IV.

Встановлено, що позивачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за заявою №41863637, та відкрито відповідний розділ №000 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведено державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_2 (номер запису 38617862).

Для державної реєстрації прав та їх обтяжень об`єкта нерухомості тип об`єкта нерухомого майна - житловий будинок, адреса: АДРЕСА_2 , заявником надано:

- технічний паспорт №1006-Д/20, виготовлений станом на 30.09.2020 ТОВ «ТЦ «Будівельно-інвентарна експертиза», відповідно до відомостей якого житловий будинок споруджено у 1967 році;

- інформаційна довідка ПБ-2020 №1441 від 01.10.2020, видана КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо відсутності реєстрації права власності на Об`єкт (далі - Довідка №1441);

- довідка №1006 від 30.09.2020, виготовлена ТОВ «ТЦ «Будівельно-інвентарна експертиза» щодо показників об`єкта нерухомого майна

Відповідач дійшов висновку та відобразив в Акті камеральної перевірки, що нотаріусом ОСОБА_1 порушено вимоги п. п. 12, 42 Порядку №1127, ст.ст.3, 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проведено державну реєстрацію прав без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та за відсутності відомостей про земельну ділянку, що належить заявнику на праві власності, на якій збудовано об`єкт, та як наслідок, оскаржуваним наказом анульовано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на два місяці.

Колегія суддів зауважує, що виходячи із зазначеного вище переліку документів наданих заявником позивача не вбачається наявним будь-якого документу, який підтверджує належність заявнику земельну ділянку на праві власності, на якій збудовано спірний об`єкт.

Щодо тверджень апелянта про наявність обов`язку у позивача перевірити подані заявником документи колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до ч.3 статті 10 Закону № 1952-IV, пункту 12 Порядок № 1127 встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Частиною 1 ст.22 Закону №1952-IV передбачено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав (абз.3 п.14 Порядок № 1127).

Отже, колегія суддів приходить висновку, що позивач зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав та документів, поданих для проведення реєстраційних дій вимогам законодавства та перевірити документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав власності.

Надаючи правову оцінку аргументам апелянта про відсутність документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.42 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За ст.31 Закону №1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Згідно ч.5 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею.

У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад.

За рішенням Київської міської ради повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися органам, визначеним ч.2 ст.11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

Так, суд першої інстанції робить висновок, що від приватного нотаріуса не вимагалось вчинення дій щодо перевірки відомостей в наданих заявником документах, оскільки у своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначила про наявність у матеріалах паперової реєстраційної справи довідки про показники по об`єкту нерухового майна №1006 від 30.09.2020, в якій вказано, що житловий будинок побудований господарським способом до 05.08.1992, долучено технічний паспорт на житловий будинок від 30.09.2020, де в еплікації міститься інформація про рік забудови житлового будинку, з будівлями, спорудами та прибудовами до нього 1967, інформаційна довідка ПБ-200 №1441 від 01.10.2020, якою підтверджується адреса спірного Об`єкту та відсутність будь-яких інших заявлених прав на даний об`єкт, розпорядження №278 Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.07.2020 про присвоєння поштової адреси вказаному житловому будинку.

В той же час, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (ч.3 ст.10 Закону №1952-IV, п.12 Порядку №1127).

Отже, для державної реєстрація права власності на Об`єкти, позивачу відповідно до приписів п.42 Порядку №1127 та ст.31 Закону №1952-IV необхідно було здійснити дії для перевірки відомостей про присвоєння Об`єкту адреси, де має бути зазначена (у разі присвоєння адреси) номер рішення про присвоєння адреси, дата рішення про присвоєння адреси, орган, який прийняв рішення про присвоєння адреси.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта, що довідка №1006 про показники по об`єкту нерухового майна не є документом про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у розумінні вимог п.42 Порядку №1127.

Колегія суддів звертає увагу на лист Київської міської прокуратури від 01.03.2023 №09/4-5061-22 в якому зазначено, що згідно з інформацією Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 не розглядалось, жодних звернень не надходило.

Зазначене підтверджує обставини відсутності відповідного документу про присвоєння спірному об`єкту поштової адреси.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що адреса спірного житлового будинку, є встановленою.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.261 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, па яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею.

Отже, при проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на об`єкт, відомості про його адресу мають бути отримані державним реєстратором від відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Таким чином, законодавством чітко визначено коло суб`єктів, які приймають рішення про присвоєння адреси.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування за отриманням документа, що підтверджує присвоєння об`єкту адреси.

Слід зауважити, що відповідно до п.10 ч.1 ст.2 Закону №1952-IV камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних Державного реєстру прав, а ч.1 ст.18 цього Закону зобов`язано реєстратора у разі наявності документів, поданих у паперовій формі сканувати їх та долучити до реєстраційної справи в електронному вигляді до прийняття рішення.

В контексті вказаного, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на розпорядження №278 Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.07.2020 про присвоєння поштової адреси, оскільки такий документ на момент проведення спірної перевірки був відсутній у Державному реєстрі прав.

Також, вказане спростовує твердження суду першої інстанції про необхідність дослідження Міністерством юстиції України матеріалів паперового варіанту реєстраційної справи.

Посилання суду першої інстанції на відсутність відомостей про негативні наслідки порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 37-1 Закону №1952-IV врегульовано питання щодо здійснення контролю у сфері реєстрації прав, відповідно до якого контроль здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними рестораторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.01.2019 у справі №820/5866/17, відсутність будь-яких відомостей про негативні наслідки здійснених позивачем порушень, зокрема, порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб не може бути підставою звільнення позивача від застосування санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вказане свідчить, що чинним законодавством не визначено обов`язку Міністерства юстиції України встановлювати порушення прав та законних інтересів заявників під час здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, чим спростовується твердження суду першої інстанції про таке встановлення.

Даючи правову оцінку наданій позивачу санкції, а саме анулювання доступу до Державного реєстру прав, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 16 Порядку № 990 встановлено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується п.2 частини 2 ст.37-1 Закону, а саме анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Таким чином, зважаючи на вищевказані порушення, а також беручи до уваги неодноразовість, систематичність та повторюваність порушень, а також неодноразове застосування до позивача заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням (з урахуванням попередніх наказів Міністерства юстиції України, якими позивачці тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав, а саме від 29.06.2022 № 2714/5 (строком на 2 (два) місяці), від 01.08.2022 № 3225/5 (строком на 3 (три) місяці), від 07.11.2022 № 4972/5 (строком на 3 (три) місяці), від 23.11.2022 № 5227/5 (строком на 3 (три) місяці), від 27.02.2023 № 760/5 (строком на 1 (один) місяць), від 27.02.2023 № 761/5 (строком на 1 (один) місяць), які є чинним та не скасовані в судовому порядку), колегія суддів вважає, що дії відповідача і, як наслідок, спірний наказ є правомірними.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…»..

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.