Справа № 420/15531/24
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3, ) про визнання протиправними бездіяльність щодо не зарахування до стажу періоди з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2014 року по 15.08.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3, ), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції наявну вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів;

зобов`язати Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Ухвалою від 23.05.2024 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

13.06.2024 року (вх. №23380/24) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

17.06.2024 року (вх. №23687/24) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

17.06.2024 року (вх. №ЕС/24732/24) позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із рапортом про зарахування до стажу служби в Департаменті патрульної поліції вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів. Однак, станом на подання позову відповідачем відповіді надано не було.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви,, з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року ОСОБА_1 , навчався в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність» та здобув кваліфікацію молодший спеціаліст, що підтверджується дипломом молодшого спеціаліста серії МВ №9001325 від 02.06.2012 року та додатком до диплома про вищу освіту серії НОМЕР_2 від 02.06.2012 року.

Згідно наявних в матеріалах справи документів, Головою комісії з реорганізації Державної установи «Південна виправна колонія №51» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 , послужного списку ОСОБА_1 , довідки №2/3-98 від 18.08.2023 року про присвоєння спеціального звання начальницького складу лейтенант внутрішньої служби (Наказ ДПтС України №51 о/с від 01.06.2012 року), біографічної довідки ОСОБА_1 , позивач з 10.08.2009 року по 15.08.2019 року проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі Україні.

Надалі, Позивач звернувся до відповідача із рапортом про зарахування до стажу служби в Департаменті патрульної поліції вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Однак, станом на подання позову відповідачем відповіді надано не було.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 78 Закону №580-VIII встановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія ст.ст. 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, ч.5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі Закон №2713-IV) передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом №580-VIII, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У попередніх редакціях ч.5 ст.23 цього ж Закону було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія ст.ст. 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Таким чином фактично законодавцем закріплено поширення усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейських на працівників кримінально-виконавчої служби.

Отже, на позивача, під час проходження ним служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що служба позивача в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Врахувавши тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, Верховний Суд дійшов висновку, що стаж служби позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

В подальшому такий висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 20.10.2022 року по справі №160/11127/20 та від 01.08.2023 року по справі №240/30024/21, який зазначив, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус і повинна в силу п.3 ч.2 ст.78 Закону №580-VIII зараховуватися до стажу служби в поліції.

Верховний Суд також дійшов висновку, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем повинен зараховуватись до стажу позивача спірні періоди навчання та роботи позивача.

Оскільки, суд дійшов висновку про відповідність стажу служби в Державній кримінально-виконавчій службі України стажу служби в поліції, суд вважає, що період навчання позивача в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України також підлягає зарахуванню, враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 2 п. «й» ст.17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 Порядку №393 передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у п. «ж» ст.ст. 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII (далі Закон №2262-XII), під час призначення пенсії згідно з п. «а ст. 12 вказаного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу, зокрема, до органів Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

У постанові від 22.01.2020 (справа №200/5111/19) Верховний Суд зазначив, що «визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги пілягають задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції наявну вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів та зобов`язання Департамена патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 75-78, 90, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3, ) про визнання протиправними бездіяльність щодо не зарахування до стажу періоди з 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2014 року по 15.08.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції наявну вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в Департаменті патрульної поліції вислугу років період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України та навчанні Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України 10.08.2009 року по 02.06.2012 року та з 05.07.2012 року по 15.08.2019 року, що в календарному обчисленні становить 10 (десять) років 00 (нуль) місяців 05 (п`ять) днів, що в пільговому обчисленні становить 13 (тринадцять) років (04 (чотири) місяці 06 (шість) днів.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили у строк і порядок визначені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2024 р.

Суддя О.М. Тарасишина