Справа № 520/2731/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р. Справа № 520/2731/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 (суддя: Григоров Д.В., м. Харків) по справі № 520/2731/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУНП в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок, затверджений 22.09.2023 начальником ГУ НП в Харківській області, генералом поліції третього рангу Володимиром Тимошко, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених у пунктах 3, 4 частини 1 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (проміжок часу з моменту звільнення до дати встановлення групи інвалідності перевищує шість місяців);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з подією: інвалідність (2 група інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходження служби в поліції).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених у пунктах 3, 4 частини 1 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 520/2731/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок, затверджений 22.09.2023 р. начальником ГУНП в Харківській області генералом поліції третього рангу Володимиром Тимошко, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених у пунктах 3, 4 частини 1 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (проміжок часу з моменту звільнення до дати встановлення групи інвалідності перевищує шість місяців).

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із подією: встановлення інвалідності ІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходження служби в поліції, та ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 520/2731/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було перевищено строк встановлення групи інвалідності через захворювання, пов`язане із проходженням служби в поліції, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України № 580- VIII, посадовими особами ГУНП в Харківській області правомірно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність то обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/2731/24 від 18 березня 2024 року - без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно з копією наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.11.2021 № 775о/с "По особовому складу", підполковника поліції ОСОБА_1 /0088365/, заступника начальника слідчого відділу Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, звільнено згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 законом України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Згідно зі свідоцтвом про хворобу госпітально військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" № 278, затвердженим протоколом № 32 від 12.11.2021, за результатами здійсненого медичного огляду ОСОБА_1 встановлено, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції. Визнано непридатною ОСОБА_1 до служби в поліції.

Довідкою МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №052646 від 21.02.2023 установлено позивачу 70% втрати працездатності; причина втрати професійної працездатності - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Довідкою МСЕК до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №692614 також підтверджено, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 21.02.2023.

Надалі, позивач 29.08.2023 звернулась до ГУНП в Харківській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної із захворюванням, отриманим під час проходження служби в поліції.

Висновком про призначення одноразової грошової допомоги від 07.09.2023, затвердженим начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області 22.09.2023, відмовлено у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням їй ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, відповідно до частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки проміжок часу з моменту звільнення до дати встановлення інвалідності перевищує 6 місяців.

Про вказану відмову позивача повідомлено листом від 29.09.2023 № 2163/119/05/29-2023.

Вважаючи відмову відповідача у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, протиправною та незаконною, остання звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності спірного рішення. Судом вказано, що зазначена ГУ НП в Харківській області обставина (встановлення інвалідності (21.02.2023) понад шестимісячний строк з моменту звільнення (30.11.2021)) не може слугувати підставою для відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена поза межами строку, визначеного пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" не з вини позивача, а у зв`язку з виникненням обставин (ведення Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, який діє на теперішній час), які не залежали від волі позивача.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин справи, для ефективного захисту прав позивача, вийшов за межі заявлених позовних вимог, зобов`язавши відповідача повторно розглянути питання призначення спірної допомоги, з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Основного Закону України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга); пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту Закон № 580-VIII).

Сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону № 580-VIII, яким визначаються, зокрема порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101).

Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Аналіз змісту положень пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII свідчить про те, що держава гарантує поліцейському, який визнаний особою з інвалідністю (за певних умов), одноразову грошову допомогу, яка відповідно до абзацу першого частини першої статті 97 Закону № 580-VIII є соціальною виплатою. Отримання одноразової грошової допомоги законодавець зумовлює неможливістю подальшого виконання поліцейським своїх обов`язків за станом здоров`я саме як особи, яка перебуває на службі в Національній поліції України.

Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 100 Закону № 580-VIII).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 100 Закону № 580-VIII, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VIII, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 було затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі по тексту - Порядок та умови №4, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку та умов № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Тобто, протягом трьох років з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності, який визначається за правилами пунктом 1 Розділу ІІ Порядку та умов № 4, особа вправі реалізувати свої право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної Законом № 580-VIII.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4 визначено, що формування документів для призначення та виплати ОГД в органах поліції, закладах освіти здійснюється бухгалтерською службою у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП), підрозділами правового забезпечення органів поліції та закладів освіти, а також працівниками медичних (військово-лікарських) комісій МВС (далі - ВЛК).

Посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4).

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4).

Відповідно до абзацу третього пункту 1 Розділу IV Порядку та умов № 4, висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Пунктом 3 Розділу IV Порядку та умов № 4 визначено, що у разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.

У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Аналіз наведених норм права щодо порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського свідчить про те, що воно (право на отримання одноразової грошової допомоги) виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі № 373/1188/16-а, від 01.11.2018 у справі № 822/3788/17, від 23.11.2018 у справах №822/962/18, №822/1872/18, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18, від 13.04.2022 у справі № 420/6878/18.

До того ж, колегія суддів враховує також рішення Конституційного Суду України від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.

У пункті 2.8 зазначеного вище рішення від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причиново-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.

Визначений оспорюваними положеннями Закону № 580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).

На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.

Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом № 580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.

Отже, колегія суддів констатує, що встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.

Тож, з огляду на те, що цей строк є правоприпиняльним (преклюзивним), він в будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.04.2024 у справі № 520/1291/23.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, матеріалів справи слідує, що наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.11.2021 № 775о/с "По особовому складу" підполковника поліції ОСОБА_1 /0088365/, заступника начальника слідчого відділу Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, звільнено згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Довідкою МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №052646 від 21.02.2023 установлено позивачу 70% втрати працездатності; причина втрати професійної працездатності - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Довідкою МСЕК до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №692614 також підтверджено, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 21.02.2023.

Враховуючи дату звільнення позивача (30.11.2021) та дату встановлення інвалідності останній (21.02.2023), колегія суддів зазначає, що встановлення позивачу другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, відбулося поза межами шестимісячного строку з дати звільнення.

Відтак, оскільки інвалідність ОСОБА_1 встановлено у строк понад шість місяців після звільнення останньої зі служби в поліції, позивач позбавлена права на отримання одноразової грошової допомоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач не мав правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а тому обґрунтовано відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Посилання позивача на те, що саме у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення на територію України Російської Федерації, введенням в країні воєнного стану, окупацією місця її проживання та іншими обставинами в неї не було фізичної можливості звернутись до МСЕК для встановлення групи інвалідності у встановлений законом шестимісячний строк, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ані Законом України "Про Національну поліцію", ані Порядком № 4 не передбачена можливість продовження або поновлення шестимісячного строку, встановленого пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість поновлення шестимісячного строку, встановленого пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги через форс-мажорний випадок (військову агресію Російської Федерації проти України з 24.02.2022), внаслідок якого позивач не зміг своєчасно реалізувати своє право на відповідний соціальний захист, передбачений законами України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами до п. 1, п. 4 ч.1ст.317 КАС України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 520/2731/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова