Справа № 200/1249/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року справа №200/1249/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Шувалова Т.О.), складеного в повному обсязі 02 квітня 2024 року, за позовом у справі № 200/1249/24 ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсії у розмірі 269 871,96 гривень, що підлягала виплаті при житті померлому чоловіку ОСОБА_2 , пенсіонеру за вислугою років МВС;

- стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецької області на користь ОСОБА_1 в порядку частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсію у розмірі 269 871,96 гривень, що підлягала виплаті померлому чоловіку ОСОБА_2 , пенсіонеру за вислугою років МВС.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсії у розмірі 269 871,96 гривень, що підлягала виплаті при житті померлому чоловіку ОСОБА_2 , пенсіонеру за вислугою років МВС, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Стягнуто з Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецької області на користь ОСОБА_1 в порядку частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсію у розмірі 269 871,96 гривень, що підлягала виплаті померлому чоловіку ОСОБА_2 , пенсіонеру за вислугою років МВС, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 200/1249/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що недоотримана пенсія померлого є складом спадщини, відтак позовні вимоги мають бути розглянуті за вимогами Цивільного кодексу України, що є підставою для закриття провадження у справі.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 200/1249/24, однак листом року суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі № 200/1226/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суд від 15 серпня 2023 року, позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 20152 від 10.03.2023 року про відмову ОСОБА_2 в перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» № 33/25-378 від 31.01.2022 року, про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 за листопад 2019 року, згідно постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських НП». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 грудня 2019 року на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» №33/25-378 від 31.01.2022 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 22 серпня 2023 року за № 0500-0203-8/71568 повідомило адвокату Овчаренко О.О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі № 200/1226/23, останньому у серпні 2023 року проведено перерахунок пенсії. Доплата до пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2023 у загальній сумі складає 269 871,96 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2033.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , була дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , актовий запис № 232, та на момент смерті чоловіка проживала разом з ним за однією адресою.

08 листопада 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо виплати суми недоотриманої пенсії та інших доплат, які залишились не виплаченими до часу смерті її чоловіка, ОСОБА_2 .

Листами ГУ ПФУ в Донецькій області від 27 листопада 2023 року №23559-22243/К-02/8-0500/23 та аналогічним від 31 січня 2024 року № 0500-0202-8/9625 повідомлено позивачку, зокрема, що вона отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. По пенсійній справі ОСОБА_2 наявна заборгованість за період з 01.12.2019 по 31.08.2023 у сумі 269 871,96 грн, яка утворилась в результаті виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.05.2023 у справі 200/1226/23.

Крім того, у вказаних вище листах відповідачем зазначено, що питання виплати коштів на виконання рішення суду, може бути вирішено за умови покладених судом на Головне управління відповідного зобов`язання в частині виплати коштів, які були нараховані померлому, або у разі заміни, в установленому порядку законодавством, сторони виконавчого провадження.

Суд першої інстанції стягнув з управління недоотриману пенсію померлого чоловіка позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, членів їх сімей є, зокрема, Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі за текстом - Закон №2262-ХІІ), оскільки мати позивача за життя перебувала на обліку в пенсійних органах саме як отримувач пенсії за втратою годувальника, що була призначена за цим законом.

Відповідно до вимог статті 6 Закону № 2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до вимог статті 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з вимогами частин 1-3 статті 61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відтак, позивач, як дружина померлого чоловіка має право на отримання пенсії її чоловіка, яка не була отримана їм за життя.

Щодо тверджень відповідача про необхідність закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі №420/8604/21, від 15 лютого 2024 року у справах №560/14067/21, №420/25417/21.

Таким чином, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність заміни сторони виконавчого провадження для отримання заборгованості з виплати перерахованої пенсії ОСОБА_2 та зазначає, що дана справа підлягає до розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та стягнення з управління на користь ОСОБА_1 в порядку частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсію у розмірі 269 871,96 гривень, що підлягала виплаті померлому чоловіку ОСОБА_2 , пенсіонеру за вислугою років МВС, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 200/1249/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв