Справа № 380/27949/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/27949/23 пров. № А/857/4625/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (суддя - Чаплик І.Д., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/27949/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 14.11.2023 №81 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу», п.п.10,12 Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 22-/7.4-22/51 від 09.11.2023 та довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-50 від 09.11.2023, №14/7.4-22/38 від 09.11.2023 та №221/7.4-22/51 від 09.11.2023, з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 09.11.2023.

Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції подали кожен окремий відзив на позовну заяву. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №81 від 14.11.2023 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 09.11.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн.. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати у вигляді витрат на професійну правову допомогу в розмірі 1000 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився (відповідач-2) та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723. Так, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але віднесенених до категорій посад державних службовців. Відповідно до поданих документів, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорій державної служби визначених статтею 25 Закону 3723 та актами КМУ, станом на 01.05.2016 складає 04 роки 10 місяців 18 днів (з 13.07.1992 по 29.05.1997). Відповідно до запису 12 трудової книжки НОМЕР_1 , позивачу з 30.05.1997 було присвоєно персональне звання «Радник митної служби III рангу». Відтак, періоди роботи з 30.05.1997 по 30.12.2022 не можуть бути враховані до стажу державної служби, зважаючи на те, що позивачу відповідно до частини другої статті 573 МКУ присвоювались спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання, відповідно до ст.573 МК надбавка за ранг державного службовця не виплачується, і відповідно ці посади не належить до посад віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону 3723.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.02.2024 та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 позивач має наступний трудовий стаж:

-01.09.1979-23.07.1983 навчання у Київському педагогічному інституті;

-23.08.1983 прийнята до Львівського виробничого об`єднання імені 50-річчя Жовтня;

-01.04.1984 звільнена у зв`язку з переведенням до Львівського міського ремонтно-будівельного трасту;

-02.04.1984 прийнята на посаду методиста до Львівського міського ремонтно-будівельного трасту;

-13.07.1992 звільнена із займаної посади за власним бажанням;

-13.07.1992 призначена на посаду інструктора митниці до Рава-Руської митниці;

-01.01.1993 призначена на посаду старшого інспектора митниці;

-01.02.1993 переведена на посаду головного інспектора митниці;

-01.03.1995 призначена на посаду заступника начальника відділу;

-01.06.1995 прийнято присягу державного службовця;

-31.03.1997 звільнена з посади у зв`язку з ліквідацією Рава-Руської митниці;

-01.04.1997 прийнята на посаду головного інспектора митниці Рава-Руської митниці Державної митної служби України;

-30.05.1997 присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;

-08.06.2000 присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІ рангу»;

-28.02.2001 звільнена із займаної посади у зв`язку із переведенням на новостворену Рава-Руську митницю;

-01.03.2001 призначена на посаду начальника сектора митниці;

-01.04.2004 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу»;

-25.06.2005 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІ рангу»;

-22.12.2005 призначена виконуючою обов`язки начальника відділу організаційно-контрольної роботи;

-03.08.2006 призначена начальником відділу організаційно-контрольної роботи;

-26.09.2006 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби І рангу»;

-28.02.2007 звільнена у зв`язку із переведенням до Західної регіональної митниці;

-01.03.2007 призначена на посаду провідного інспектора організаційно-аналітичного сектора митного поста «Рава-Руська» у порядку переведення з Рава-Руської митниці;

-30.04.2008 звільнена із займаної посади у порядку переведення до Львівської митниці;

-01.05.2008 призначена виконуючою обов`язки головного інспектора організаційно-аналітичного сектора митного поста «Рава-Руська» у порядку переведення з Західної регіональної митниці;

-19.06.2008 затверджена на посаді головного інспектора організаційно-аналітичного сектора митного поста «Рава-Руська»;

-25.04.2009 переведена на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника відділу митного оформлення №4 митного посту «Рава-Руська»;

-01.07.2009 затверджена на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №4 митного посту «Рава-Руська»;

-01.06.2010 переведена на посаду заступника начальника відділу митного оформлення №6 митного посту «Рава-Руська»;

-04.02.2012 переведена на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №4 митного посту «Рава-Руська»;

-01.06.2013 переведена на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №4 митного посту «Рава-Руська» Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України;

-05.06.2013 присвоєно 12 ранг державного службовця;

-28.10.2013 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного посту «Рава-Руська»;

-01.01.2014 присвоєне спеціальне звання «Радник податкової та митної служби І рангу»;

-11.11.2014 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби України;

-04.01.2017 переведена на посаду головного державного інспектора сектору митного оформлення відділу митного оформлення №5 митного поста «Грушів»;

-06.05.2017 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Грушів»;

-01.11.2018 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Грушів»;

-07.12.2019 звільнена із займаної посади в порядку переведення до Галицької митниці Державної митної служби України;

-08.12.2019 призначена на посаду головного державного інспектора відліду №5 митного поста «Грушів» в порядку переведення;

-25.06.2020 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби І рангу»;

-29.06.2020 переведена на посаду головного державного інспектора відділу №5 митного поста «Яворів»;

-29.07.2020 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Яворів»;

-30.06.2021 звільнена із займаної посади в порядку переведення до Львівської митниці;

-01.07.2021 призначена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Яворів»;

-01.07.2022 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Яворів»;

-14.09.2022 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №10 митного поста «Яворів»;

-30.12.2022 звільнена із займаної посади за власним бажанням.

Загальний стаж роботи позивача становить 43 роки 3 місяці 4 дні, з них стаж роботи у митних органах 30 років 5 місяців 19 днів (а.с. 8-34).

09 листопада 2023 позивач звернулась до відповідача-2 із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком (перехід на пенсію за іншим Законом) відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», як державному службовцю, який має стаж державної служби понад 20 років та якому раніше не призначалась пенсія за віком державного службовця (а.с. 42-43).

Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №81 від 14.11.2023 відмовлено позивачу у переведенні на пенсію державного службовця. Рішення мотивоване тим, що стаж роботи позивача на посадах державної служби становить 04 роки 10 місяців 18 днів. Відтак норми п. 10 та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 не виконуються (а.с. 45).

Вважаючи вказане рішення від 14.11.2023 про відмову у призначенні/перерахунку пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності вчинених дій і прийнятого рішення. При цьому суд вважав, що позовні вимоги щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов`язання перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» необхідно задоволити. Разом із тим, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок пенсії з урахуванням складових грошового забезпечення, зазначених в довідках, суд вважав, що в цій частині необхідно залишити без задоволення позовну вимогу, оскільки дана вимога є передчасною.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 - 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної досади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За правилами, визначеними статтею 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років (незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі № 560/2398/19, 1 грудня 2020 року по справі № 466/6057/17.

Відтак, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивач досягла віку понад 60 років, страховий стаж позивача за даними трудової книжки 43 роки 3 місяці 4 дні, з них стаж роботи у митних органах 30 років 5 місяців 19 днів.

Підставою для відмови позивачу в переведенні на пенсію державного службовця стала відсутність у позивача стажу на посадах державної служби, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону № 3723.

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає, що її стаж служби у органах митної служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До 01.05.2016 посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283).

За приписами пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Частиною 17 ст. 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з ст. 342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями. Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу". Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами.

Згідно з записів у трудовій книжці ОСОБА_1 в період з 13.07.1992 по 30.12.2022 працювала на різних посадах в митних органах, які підпадають під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу.

Як наслідок, позивачу на час служби в митному орагні починаючи з 30.05.1997 року було присвоєно встановлене законодавством спеціальне звання.

Спеціальним законом, що визначає статус державної митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Митний кодекс України.

Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року (який набрав чинності 01.01.2004 року) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України Про державну службу. Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною 1 ст. 569 Митного кодексу України 2012 року встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у ст. 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до ст. 573 Митного кодексу України, посадовим особам органів доходів і зборів присвоюються такі спеціальні звання, як дійсний державний радник податкової та митної справи, державний радник податкової та митної справи І рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи І рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи І рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи. Спеціальні звання податкової та митної справи присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ст. 588 Митного кодексу України 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною 2 ст. 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

За приведених обставин посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отож, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має стаж більше 20 років роботи в митних органах, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», що і дає право на отримання пенсії згідно з Законом України «Про державну службу».

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18) та постанові Верховного Суду від 10.07.2018 справа №591/6970/16-а.

Стосовно ж вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», колегія суддів зазначає.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Відтак, cуд приходить до висновку, що прохання позивача зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком є необґрунтованим, оскільки пенсія позивачу у тому числі за віком вже призначалась. Вказаний факт підтверджується матеріалами справи і не оспорюється ні позивачем, ні відповідачами.

Отож, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області від 14.11.2023 №11 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним, а як наслідок правомірно скасовано судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу», з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10).

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, у розглядуваній справі органом, що приймає рішення за заявою позивача про переведення (перерахунок) пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення (перерахунок) пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення (перерахунок) пенсії та прийняв рішення про відмову.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід зобов`язати вчинити відповідні дії щодо переведення позивача на пенсію за віком.

При цьому, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в перерахунку пенсії, а тому відсутні правові підстави для покладання на нього такого обов`язку, а, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку у відповідній частині.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 09.11.2023.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити певні дії підлягає зміні.

Водночас, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому згідно приписів статті 308 КАС України не являється предметом апеляційної перевірки.

У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обгрунтоване.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №380/27949/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії змінити, а саме, в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення формулювання «Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, )» замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; )».

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №380/27949/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль