Справа № 750/3211/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/3211/24 Головуючий у 1-й інстанції: Логвіна Т.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні згідно із статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1551469 від 29 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 1551468 від 29 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано та справу про адміністративне правопорушення закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 605 грн 60 коп. понесених ним судових витрат по сплаті судового збору та 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 1 605 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі, поданій 21 червня 2024 року (відповідно до дати прийняття поштового відправлення), ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та ухвалити нове, яким вимоги про відшкодування судових витрат задовольнити повністю шляхом стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у сумі 12 000, 00 грн. Свою позицію обґрунтовує посиланням на те, що суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування не виходив із критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, в той час як в матеріалах справи наявні належні докази, які підтверджують реальність визначення суми витрат на правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду цієї справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

24 липня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Допи Вікторії Ігорівни надійшла заява, у якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні повної суми витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 КАС України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ця норма закону кореспондується з частиною сьомою статті 139 КАС України, згідно з якою розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий самий правовий підхід застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункту 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Про таке йдеться також в іншій практиці ЄСПЛ, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду, 06 березня 2024 року між адвокатом Допа Вікторією Ігорівною (далі - Адвокат) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) укладено Договір (далі - Договір) про надання правничої допомоги б/н, згідно з пунктом 1.1. якого адвокат відповідно до Закону України «Про адвокатуру», «Правил адвокатської етики», Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, КАС України та інших законодавчих актів, що регулюють порядок надання юридичної допомоги зобов`язується надати «Клієнту» юридичну допомогу в судах всіх інстанцій, органах державної та виконавчої влади.

Пунктом 3.4.2. зазначеного Договору передбачено, що Клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар за надання ним правничої допомоги у справі щодо оскарження постанови поліції серії ЕНА № 1551469 від 29 лютого 2024 року в розмірі 10 000, 00 грн (десять тисяч гривень нуль копійок).

Додатковою угодою № 1 від 10 березня 2024 року до Договору у зв`язку із збільшенням обсягу роботи адвоката у справі щодо оскарження постанови поліції серії ЕНА № 1551469 від 29 лютого 2024 року сторони погодили змінити наступні пункти Договору та викласти пункт 3.4.2. Договору в наступній редакції:

«Оплатити адвокату гонорар за надання ним правничої допомоги у справі щодо оскарження постанови поліції серії ЕНА № 1551469 від 29 лютого 2024 року в розмірі 12 000, 00 грн (дванадцять тисяч гривень нуль копійок).».

Представником позивача на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн надано до суду першої інстанції наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 06 березня 2024 б/н; додаткову угоду № 1 від 10 березня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 10 березня 2024; акт виконаних робіт від 10 квітня 2024 року, ордер на надання правничої правової допомоги; квитанцію від 08 квітня 2024 року про сплату 12 000, 00 грн адвокату за надану правову допомогу.

З наявного в матеріалах справи акту виконаних робіт вбачається, що Адвокатом надані Клієнту наступні послуг:

- попередній аналіз документів, надання усної консультації, оформлення договору про надання правничої допомоги на представництво інтересів Клієнта в суді - 2 години;

- підготовка додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги - 1 година;

- детальне вивчення наданих Клієнтом документів, в тому числі додаткових, вивчення судової практики, вивчення правової позиції з Клієнтом, виготовлення копій документів - 2 години;

- підготовка позовної заяви про скасування постанови ЕНА № 1551469 від 29 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності - 4 години;

- аналіз відзиву на позов відповідачів та надання консультацій клієнту щодо підстав відзиву на позов - 3 години;

- підготовка відповіді на відзив відповідачів - 6 годин;

- підготовка заяви про відшкодування адвокатських витрат по справі - 2 години;

- підготовка адвокатського запиту та листа до УПП у Львівській області - 2 години.

Загальна вартість: 12 000, 00 грн.

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України, згідно з якою для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. (частина п`ята статті 134 КАС України).

Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з актом наданих послуг, колегія суддів вважає, що надані Адвокатом певні види послуг, а саме: попередній аналіз документів, надання усної консультації, оформлення договору про надання правничої допомоги на представництво інтересів Клієнта в суді; підготовка додаткової угоди до договору до договору про надання правничої допомоги; детальне вивчення наданих Клієнтом документів, в тому числі додаткових, вивчення судової практики, вивчення правової позиції з Клієнтом, виготовлення копій документів, не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання та подання до суду документів по справі (позовної заяви).

Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08 квітня 2021 року у справі № 922/2321/20 констатував, що зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Колегія суддів зауважує, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до даної справи, з огляду на що перераховані послуги, надані адвокатом, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за свою суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу.

Тому, враховуючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, незначну складність справи, предмет спору, яким є постанова про накладення штрафу у розмірі 340, 00 грн, незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування, відсутність необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, як наслідок, відсутність проведення судових засідань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000, 00 грн, є справедливою та співмірною.

Такий висновок повністю відповідає принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу згідно з вимогами частини дев`ятої статті 139 КАС України.

Твердження представника відповідачів у клопотанні про залишення апеляційної скарги без руху з підстав не сплати судового збору за її подачу є безпідставними, оскільки вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних вимог та не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви; враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), то відсутні підстави для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду щодо розподілу судових витрат.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, які відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню в цій справі.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 229, 286 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.