Справа № 754/9026/24
Суддя: Грегуль О. В.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/141/24
Справа №754/9026/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення виготовлено 24.07.2024)

24 липня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 754/9026/23

ОСОБА_1 - позивач

ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідач

Марченко М.М. - адвокат позивача

Стеценко А.В. - представник ІНФОРМАЦІЯ_2

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов, який подавався в новій редакції з проханням: 1) Визнати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.05.2024 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП протиправною; 2) Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.05.2024 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП; 3) Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Справу головуючому передано 24.04.2024.

Ухвалою суду від 24.06.2024 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

Позивач і адвокат у судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Адвокатом позивача надіслано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності сторони позивача та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позов пред`явлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не є юридичною особою і не може бути самостійним учасником судового процесу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 205 КАС України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності сторони позивача.

Вислухавши представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно ст. 9 КАС України, 1. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 2. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 3. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. 4. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно ст. 42 КАС України, 1. Учасниками справи є сторони, треті особи. 2. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ст. 43 КАС України, 1. Здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій. 2. Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь. 3. Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Згідно ч. 1 і ч. 4 ст. 46 КАС України, 1. Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. 4. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 3 - ч. 5 ст. 48 КАС України, 3. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. У разі якщо позов подано до Голови, члена, працівника або залученого експерта Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, суд до ухвалення рішення у справі замінює первісного відповідача Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, не закриваючи провадження у справі. 4. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. 5. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Згідно абзацу третього п. 3 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 № 154: «Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.».

Вищевказаним п. 3 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» чітко визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є структурні підрозділами юридичних осіб, а не є самостійними юридичними особами, не мають статусу юридичної особи, а отже не можуть бути самостійними учасниками судового процесу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2024 зверталась увага сторони позивача на те, що позов пред`явлений до відповідача, який не є юридичною особою та не може бути самостійним учасником судового процесу.

Однак сторона позивача на виконання ухвали суду від 24.06.2024 подаючи нову редакцію позову наполягала на тому, що нею вірно визначено відповідача та наполягала на тому, щоб суд розглянув позов виключно до відповідача, визначеного стороною позивача.

З урахуванням вимог ст. 9 КАС України визначення меж позовних вимог це виключне право позивача, яке ніким і нічим не може бути обмежене.

З урахуванням вимог ч. 3 - ч. 5 ст. 48 КАС України суд не має права самостійно без згоди позивача провести заміну відповідача, а залучити співвідповідача/другого відповідача суд позбавлений можливості, оскільки визначений стороною позивача первісний відповідач не може бути самостійним учасником судового процесу.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 також суду повідомив, що визначений позивачем відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 не є юридичною особою, а є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, 5. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а при розгляді справ про адміністративні правопорушення, державні інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю).

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

На виконання вимог ч. 5 ст. 48 КАС України судом, зокрема, ухвалою від 24.06.2024, вжито заходів та звернуто увагу сторони позивача на пред`явлення позову до особи, яка не може бути самостійним учасником справи.

Однак сторона позивача наполягає саме на відповідачеві вказаному у позову.

Визначення меж і кола відповідачів це виключне право особи, суд не має права нав`язувати позивачу коло відповідачів та обмежувати позивача у визначені ним кола відповідачів, а суд зобов`язаний розглянути справу в межах пред`явлених позовних вимог.

Тому з урахуванням вищевикладеного та вирішуючи справу виключно в межах пред`явлених позовних вимог суд вважає позовні вимоги пред`явлені до визначеного стороною позивача у позові відповідача повністю безпідставними.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється.

Можливість пред`явлення позову до належного відповідача в порядку визначеному законом не втрачена.

Згідно абзацу першого ч. 1 ст. 139 КАС України, 1. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Доказів понесення судових витрат визначеним позивачем відповідачем суду не надано.

Керуючись ст. 241-250 КАС України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_4 (місцезнаходження: ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів.

Згідно ст. 256 КАС України, 1. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 2. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

СУДДЯ: