Справа № 460/7924/24
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
23 липня 2024 року м. Рівне№460/7924/24
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду К.М. Недашківська, розглядаючи матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, та перевіривши на предмет відповідності позовної заяви вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України,

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), та Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати наказ про мобілізацію (винесення та існування наказу припускається стороною позивача на момент пред`явлення позову);
визнати протиправним та скасувати наказ Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині про зарахування ОСОБА_1 №141 від 18.05.2024 (п.5.50);
припинити проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням законної сили;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
За результатами перевірки матеріалів позовної заяви в порядку статті 171 КАС України, суддя встановив, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених нормами КАС України.
Щодо формулювання позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
За правилами пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини другої статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 5 КАС України право на судовий захист, та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Процесуальне законодавство встановлює вимоги до змісту позовної заяви. Від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.
Законодавство не вимагає матеріально-правового обґрунтування вимог, однак обґрунтування позову не правовими фактами може негативно вплинути на наслідки вирішення вимоги по суті.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) є предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Як зазначалося вище, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Зміст позовних вимог це вимоги позивача (предмет позову). Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Іншими словами зміст позовних вимог це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.
Враховуючи вимоги процесуального закону, суд зазначає, що формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України.
Чітке визначення предмета позову та суті спірних правовідносин має значення, зокрема, і для правильного обчислення строку звернення до суду.
Правова позиція щодо формулювання прохальної частини позову викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 (справа №990/150/23, провадження №11-192заі23).
За приписами пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Так, у прохальній частині позову позивач просить суд: «Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати наказ про мобілізацію (винесення та існування наказу припускається стороною позивача на момент пред`явлення позову)».
Суд зазначає, що заявлена позовна вимога не відповідає нормам КАС України, оскільки містить формулювання щодо способу захисту, який на думку позивача, ймовірно існує: «визнати протиправним та скасувати наказ про мобілізацію (винесення та існування наказу припускається стороною позивача на момент пред`явлення позову)».
У прохальній частині позову позивач також просить суд: «Припинити проходження ОСОБА_1 військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням законної сили».
Суд зазначає, що така позовна вимога також не відповідає нормам КАС України.
Щодо строку звернення до суду з позовом, суд зазначає таке.
У позовній заяві позивач зазначає, що: «В межах даного позову позивачем оскаржуються різні дії та рішення відповідачів, зокрема, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 , наказ командира військової частини НОМЕР_1 про його зарахування до списків особового складу військової частини, а також заявляються вимоги про припинення проходження позивачем військової служби та зобов`язання відповідача виключити позивача зі списків особового складу військової частини. У даному випадку, як зазначалось, зміст та підстави вчинення ІНФОРМАЦІЯ_2 дій щодо відправки позивача останньому жодного разу не повідомлялись, із будь-якими документами його не ознайомлювали, роз`яснень не надавали».
Також позивач зазначає, що із оспорюваним наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 №141 від 18.05.2024 сторона позивача ознайомилась лише 29.06.2024 після отримання витягу з нього у відповідь на адвокатський запит.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до частин першої-третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою цієї ж статті обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №362/643/21 визначено, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. В подальшому, Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 у справі №560/6732/22 наголошено на тому, що правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у справі №362/643/21, запроваджено новий підхід до обчислення строку звернення до суду особами, що проходять військову службу і зроблено висновок, що військова служба є різновидом публічної служби, а відтак, відповідні справи слід вважати справами щодо проходження позивачем публічної служби і при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду слід керуватися частиною п`ятою статті 122 КАС України (якою передбачено місячний строк звернення до суду) та обчислювати такий строк з моменту, коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із прийняттям оскаржуваних наказів та вчиненням протиправних дій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.07.2023 у справі №990/14/22 виснувала: 1) порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання протравними дій відповідача 1 щодо мобілізації, позивач зазначає, що « 14.05.2024 позивач ОСОБА_1 разом із своїм братом ОСОБА_2 перебуваючи у селі Вилятино Закарпатської області близько 15:20 були затримані військовослужбовцями прикордонного оперативно-розшукового відділу (протокол затримання від 15.05.2024), після чого позивача було поміщено СП «Солотвино» де він утримувався до 17.05.2024 о 11:10. Зі змісту протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 15.05.2024 вбачається, що відповідною посадовою особою було проведено особистий огляд ОСОБА_1 та вилучено для тимчасового зберігання речі (закордонний паспорт НОМЕР_2 , телефон, грошові кошти). 17.05.2024 позивача (примусово, без його згоди) було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де його без жодних підстав, проти його волі та протиправно утримували до 18.05.2024. Позивачу не надавалось жодних роз`яснень щодо його статусу та заходів, які застосовувались відносно нього, жоден документ для ознайомлення йому також не надавався (відповідно, проставлення підписів щодо ознайомлення та/або отримання документів у ОСОБА_1 не вимагали і таких підписів він не ставив), можливості для зв`язку із рідними, а також для отримання правової допомоги надано не було».
Позивач вказує, що 17.05.2024 його (примусово, без його згоди) було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де його без жодних підстав, проти його волі та протиправно утримували до 18.05.2024; позивачу не надавалось жодних роз`яснень щодо його статусу та заходів, які застосовувались відносно нього, жоден документ для ознайомлення йому також не надавався.
Проте до позовної заяви позивач надав заяву від 18.05.2024, адресовану відповідачу 1, де зазначив, що він є віруючим християнином, за віровченням належить до Євангельських християн-баптистів і є членом місцевої релігійної громади з 2016 року; враховуючи власні релігійні переконання та користуючись правами, гарантованими Конституцією України, заявляв про неможливість проходження військової служби зі зброєю у руках та виконання обов`язків військовослужбовця, про що завчасно повідомляв відповідних уповноважених осіб.
У поданій до відповідача 1 заяві від 18.05.2024 позивач зазначав про унеможливлення надання згоди на військову службу та підписання будь-яких документів.
Вказане свідчить про те, що позивач достеменно знав про проведення відповідачем 1 мобілізаційних дій щодо нього саме станом на 18.05.2024.
Проте, з позовною вимогою щодо визнання протиправними дій відповідача 1 щодо проведення відносно позивача мобілізаційних дій, звернувся до суду лише 17.07.2024, що безумовно свідчить про порушення строку звернення до суду з позовом.
Також позивач зазначає, що із оспорюваним наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 №141 від 18.05.2024 сторона позивача ознайомилась лише 29.06.2024 після отримання витягу з нього у відповідь на адвокатський запит.
Суд зазначає, що позивач не надав суду доказів того, що саме 29.06.2024 він отримав копію Наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 №141 від 18.05.2024.
Тому, суд дійшов висновку про порушення позивачем строку звернення до суду з позовом та про відсутність належних і допустимих доказів дотримання позивачем такого строку.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Враховуючи викладені обставини, суд вбачає наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування; недоліки позовної заяви також повинні бути усунуті шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до норм КАС України в частині формування прохальної частини позову визначення чіткого предмета позову.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій залишити без руху.
Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя К.М. Недашківська