Справа № 120/4152/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2024 р. Справа № 120/4152/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає про протиправну бездіяльність відповідача щодо не подання документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Ухвалою суду від 08.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Копію ухвали про відкриття провадження від 08.04.2024 направлено відповідачу за адресою: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, однак лист повернутий на адресу суду з причин «за закінченням терміну зберігання».

30.05.2024 судом повторно кур`єром направлено копію ухвали від 08.04.2024, однак ухвала залишилася неврученою.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 130 КАС України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

У зв`язку з неможливістю повідомити про розгляд справи Комісію з реорганізації Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, повідомлення відповідача додатково здійснювалося через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що підтверджується листом від 28.06.2024.

З урахуванням викладеного, керуючись положенням частини 3 статті 194 та частини 9 статті 205 КАС України, суд вжив всі належні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, відтак на думку суду, наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 23.11.2023 № 215/7312/20 (К/990/14340/23), дійшов висновку, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "За закінченням терміну зберігання", "Адресат вибув", "Адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи, представник відповідача 24.07.2024 особисто отримала копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками.

Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Наказом Державної фіскальної служби України від 08 вересня 2021 року №0063-0/д позивача звільнено з посади та податкової міліції ДФС в запас Збройних Сил через скорочення штатів з 29 вересня 2021 року. Станом на дату звільнення позивача з Державної фіскальної служби України його вислуга років становила у календарному обчисленні 21 рік 07 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні 31 рік 08 місяців 21 день.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2022 №120/17795/21-а зобов`язано Державну фіскальну службу України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З листа Пенсійного фонду України, долученого до матеріалів справи, вбачається, що уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду документів для призначення пенсії за нормами ЗУ №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є відповідні територіальні комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України.

З урахування вищезазначеного, позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії ДФС у Вінницькій області Бондаря І.А. із заявою від 28.12.2023 щодо підготовки документів, однак відповіді так і не отримав. Представник позивача 02.02.2024 звертався із запитом щодо причин не розгляду заяви. 05.02.2024 заява повернулась, що підтверджується довідкою із вкладки на конверті.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду із позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Умови і порядок призначення пенсії за вислугу років визначені статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до підпункту "а" статті 12 вказаного Закону України пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 вказаного Закону України (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 вказаного Закону України), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2017 по 30.09.2018 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінетом Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року №393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі по тексту - Порядок №393).

Абзацом третім пункту 1 Порядку №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 12 цього Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах податкової міліції на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Суд зазначає, що право ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугою років уже установлено у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2022 у справі №120/17795/21-а.

Зокрема судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 29 вересня 2021 року (тобто, на дату звільнення) становить: календарна 21 рік 07 місяців 17 днів, в пільговому обчисленні -31 рік 08 місяців 21 день.

Отже, на дату звільнення з Державної фіскальної служби України позивач мав вислугу більше 25 календарних років, а тому позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо подання та оформлення документів для призначення пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1(далі по тексту - Порядок №3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Отже, подання та оформлення документів для призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» покладено на уповноважений структурний підрозділ Державної фіскальної служби України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі по тексту - Постанова №1200) Державну фіскальну службу України реорганізовано шляхом поділу.

Пунктами першим та другим Постанови №1200 встановлено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Установити, що державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Кабінет Міністрів України 15 травня 2019 року прийняв постанову №395 «Питання Державної податкової служби» (далі по тексту - Постанова №395), пунктом 2 якої постановив утворити комісію з реорганізації Державної фіскальної служби.

Відповідно до абзацу першого пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» (далі по тексту - Постанова №1074) у разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДФС () перебуває в стані припинення.

25 березня 2021 року набув чинності Закон України «Про Бюро економічної безпеки України», підпунктом 2 пункту 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого, Кабінету Міністрів України необхідно не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію ДФС.

Кабінет Міністрів України 21 липня 2021 року прийняв постанову №761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85», якою вніс зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», виключивши таку позицію: «ДФС 4604».

Суд також зазначає, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в додатку 3 у 2024 році відсутні видатки на утримання ДФС та реалізацію заходів з реорганізації (ліквідації) ДФС.

Отже, станом на 01 січня 2024 року відсутні співробітники ДФС, у тому числі, які входили до складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, виконання функцій органу виконавчої влади України Державною фіскальною службою України припинено.

Подальші заходи, пов`язані із реорганізацією (ліквідацією) ДФС відповідно до вимог Постанови №1074 здійснюються представниками державних органів, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються, а також членами комісії з реорганізації ДФС, що є представниками інших центральних органів виконавчої влади.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.11.2018 року у справі №537/1980/16-а виклала висновок про те, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

При цьому, суд вказує, що 21.08.2019 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №682-р «Питання Державної податкової служби», яким погодив пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 25.09.2019 року № 846 розподілено сервісну та правоохоронну функції ДПС та передбачено виключення у ДПС функцій з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» від 06.03.2019 року № 227 затверджено Положення про ДПС, відповідно до якого ДПС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДПС зареєстрована 17.05.2019, а Головне управління ДФС України у Вінницькій області () з 02.08.2019 перебуває у стані припинення.

Також Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» затверджено Положення про Головне управління ДПС у Вінницькій області, відповідно до п. 4 якого Головне управління ДПС у Вінницькій області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби визначено: ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком. До переліку територіальних органи Державної податкової служби, що ліквідуються, включено, зокрема Головне управління ДПС у Вінницькій області.

У постанові зазначено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Так, згідно відомостей про відокремлений підрозділ юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.09.2020 року створено Головне управління ДПС у Вінницькій області (ІК ВП в ), як філію (інший відокремлений підрозділ) Державної податкової служби України.

Також, згідно Положення про Головне управління ДПС у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020 року, Головне управління ДПС у Вінницькій області утворено на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Проте, підпунктом 1 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року № 846 у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 р. № 1200Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України: в абзаці другому слова, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску виключено.

Пунктом 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236, установлено, що ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

У складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Так, підпунктом 1 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року № 846 у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 р. № 1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України: в абзаці другому слова, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску виключено.

Як вже судом встановлено, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДФС України у Вінницькій області () з 02.08.2019 року перебуває у стані припинення, проте не є припиненим.

Аналізуючи вказані положення, правонаступник Головного управління ДФС України у Вінницькій області в частині здійснення державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску відсутній.

Отже, саме комісія з реорганізації Головного управління ДФС України у Вінницькій області, зі структурного підрозділу якого була звільнений позивач, має надавати відповідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугою років.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами; невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не подання документів ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області оформити документи та підготувати подання для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи із вислуги років 31 рік 08 місяців 21 день.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 968,96 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9,72-77,242-246,250,255,262,293,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо не подання документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 31 рік 08 місяців 21 день.

Зобов`язати комісію з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області оформити документи та підготувати подання для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 31 рік 08 місяців 21 день.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Комісія з реорганізації Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028; код ЄДРПОУ 39402165).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна