Справа № 160/10089/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача, зокрема, надати до суду разом із відзивом на позов:
- належним чином засвідчену копію витягу з наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
- належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 ;
- належним чином завірену копію рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби зі штампом вхідної кореспонденції, з якої вбачається дата отримання такого рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх документів, що стосуються розгляду даного рапорту;
- належним чином завірені копії всіх документів, що стосуються предмету спору;
- інші докази та документи, які на думку відповідача мають значення для вирішення цієї справи.
Ухвалою суду від 21.06.2024 року витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 докази направлення та отримання Військовою частиною НОМЕР_1 свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 ., яке направлялося фельд`єгерським зв`язком разом з супровідним листом від 18.12.2023 р. за вих. №7/2458.
Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 :
- пояснення щодо обставин отримання чи не отримання відповідачем оригіналу або копії свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 .
- належним чинем засвідчену копію свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 (у разі наявності).
Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
До суду від Військової частини НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2024 року надійшла заява, в якій зазначено, що копія свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 була отримана військовою частиною НОМЕР_1 02.01.2024 за вхідним номером 28, зареєстрована та передана до підрозділу, у якому рахується ОСОБА_1 , для подальшого прийняття рішення. Після отримання свідоцтва підрозділом було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у звільненні до його особистого прибуття у підрозділ та подання по команді рапорту на звільнення у встановленому порядку.
Ухвалою суду від 24.07.2024 року провадження у справі поновлено.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 18.12.2014 Новомосковським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Сторонами визнається, що з 05.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 69/2022 Про загальну мобілізацію позивача було мобілізовано на військову службу.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) ОСОБА_2 від 09.05.2022 №108 солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.05.2022 року №55-рс (по особовому складу) на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , вибув до нового місця служби м. Курахово Донецької області (копія витягу з наказу міститься в матеріалах справи).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 від 10.05.2022 №129 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05 травня 2022 року № 141 на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйоне військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 10.05.2022 зараховано до списків особового складу та вирішено вважати такими, що з 10.05.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Постановою ВЛК на підставі ст. 30-а, 31-а графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
На адвокатський запит до голови позаштатної госпітальної військово-лікарської комісії Комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» (далі КП «Новомосковська ЦРЛІЛ») від 24.01.2024 надійшла відповідь за № 73 від 02.02.2024 свідоцтво про хворобу № 1 від 30.08.2022, яке затверджене 18 РВЛК, відносно ОСОБА_1 надійшло до КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» 25.10.2023 та скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
На адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.01.2024 надійшла відповідь за № 24/2554 від 06.02.2024 про те, що 19.12.2023 свідоцтво про хворобу № 1 від 30.08.2022, яке затверджене 18 РВЛК, відносно ОСОБА_1 направлено фельд`єгерським зв`язком супровідним листом № 18.12.2023 за № 7/2458 до військової частини НОМЕР_1 .
На адвокатський запит до Міністерства оборони України від 24.03.2024 надійшла відповідь від військової частини НОМЕР_1 за № 2752 від 11.04.2024, в якій зазначено, що враховуючи висновок ВЛК КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» (свідоцтво про хворобу № 1 від 30.08.2022) військова частина не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 , для чого останньому рекомендується повернутися до військової частини НОМЕР_1 та подати рапорт.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (тут і далі Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.1 Закону України Про оборону України, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та на сьогоднішній день не скасований.
Згідно з пунктом б частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі ТДВ) (додаток 3).
Питання медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період регламентує глава 3 розділу II Положення №402.
За змістом пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:
- Придатний до військової служби;
- Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду);
- Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Пунктом 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402 визначено, що разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
30.08.2022 госпітальною військово-лікарською комісією КП Новомосковська ЦРЛІЛ за результатами проведення медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 (солдата Військової частини НОМЕР_1 ) видано Свідоцтво про хворобу №1, згідно з яким позивача на підставі ст.30-а, 31-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
За змістом пункту 22.3 глави 22 розділу II Положення № 402 свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Також, суд враховує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.
З огляду на викладені норми Положення № 402, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, які в свою чергу підлягають негайній реалізації.
Відтак, посилання відповідача на ту обставину, що для вирішення питання про звільнення з військової служби військовослужбовець повинен виключно особисто з`явитися до місця служби не мають жодного правового підґрунтя.
Водночас, суд зазначає, що порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до пункту 260 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку за станом здоров`я, а визнані тимчасово непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців - звільненню в запас за станом здоров`я із зазначенням у наказі про звільнення, що ці особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.
Громадяни, звільнені з військової служби, у п`ятиденний строк після виключення зі списків особового складу військової частини зобов`язані прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття їх на військовий облік.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не пізніше наступного дня після взяття на військовий облік громадян, звільнених з військової служби, письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких до призову на військову службу ці громадяни працювали, навчались або були зареєстрованими як безробітні, про підставу звільнення з військової служби, строк військової служби, що зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, а також про день взяття їх на облік, у тому числі про причини перевищення строків взяття на військовий облік.
Отже, с законодавством передбачено два види звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби за станом здоров`я: у запас для визнаних військово-лікарською комісією тимчасово непридатними до військової служби, та у відставку для визнаних військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку.
Відповідно до пункту 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Також, відповідно до пункту 22.3 Положення № 402, ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Свідоцтво про хворобу у воєнний час складається: на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:
а) у мирний час: на генералів (адміралів), військовослужбовців запасу та у відставці, які оглянуті згідно з пунктом 3.13 розділу II Положення; на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ; на військовослужбовців та членів їх сімей, за наявності медичних протипоказань до направлення за кордон - ЦВЛК; на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, учнів військових ліцеїв - ВЛК регіону;
б) у воєнний час: на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону, евакуаційного пункту (місцевого евакуаційного пункту, госпітальної бази).
У воєнний час свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК на всіх оглянутих осіб складається у двох примірниках.
Також, суд враховує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.
Таким чином, судом встановлено, що після отримання постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби, обов`язок щодо негайної видачі наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби у відставку за станом здоров`я у зв`язку з висновком ВЛК про непридатність до військової служби лежить виключно на військовій частині, де останній проходить службу.
Водночас, суд зазначає, що згідно з розпорядженням Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 03.03.2022 №598/8 щодо впорядкування роботи органів військово-лікарської експертизи у воєнний час створений наступний алгоритм роботи:
1) керуючись підпунктом 2.4.3 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення, постанови ВЛК, які у воєнний час оформлюється свідоцтвом про хворобу та підлягають затвердженню штатною ВЛК направляти на затвердження до будь-якої штатної ВЛК Збройних Сил України з урахуванням оперативної обстановки;
2) з метою прискорення оформлення свідоцтв про хворобу та виписки військовослужбовця із закладу охорони здоров`я запропоновано керівникам закладів охорони здоров`я увійти у взаємодію з начальниками штатних ВЛК щодо надсилання на розгляд та затвердження постанови ВЛК про придатність до військової служби у вигляді сканованих копій та видачі військовослужбовцям пі час виписки засвідчених належним чином закладом охорони здоров`я копії 4 свідоцтва про хворобу із затвердженою постановою ВЛК;
3) з покращенням оперативної обстановки оригінали свідоцтв про хворобу направляти до штатних ВЛК встановленим порядком з метою відновлення відповідних реквізитів (підписи, печатки, штампи тощо);
4) оригінали свідоцтв про хворобу із затвердженою постановою ВЛК штатним ВЛК направляти до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування осіб, що оглядалися, на військовому обліку.
Так, суд ухвалою від 21.06.2024 року витребував у Військової частини НОМЕР_1 :
- пояснення щодо обставин отримання чи не отримання відповідачем оригіналу або копії свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 .
- належним чинем засвідчену копію свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 (у разі наявності).
Зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
До суду від Військової частини НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2024 року надійшла заява, в якій зазначено, що копія свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 була отримана військовою частиною НОМЕР_1 02.01.2024 за вхідним номером 28, зареєстрована та передана до підрозділу, у якому рахується ОСОБА_1 , для подальшого прийняття рішення.
Як зазначалося вище, згідно з пунктом б частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.
Таким чином, судом встановлено, що після отримання постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби, обов`язок щодо негайної видачі наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби у відставку за станом здоров`я у зв`язку з висновком ВЛК про непридатність до військової служби лежить виключно на військовій частині, де останній проходить службу.
Судом встановлено, що відповідач отримав копію свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р. відносно ОСОБА_1 .
У поясненнях, які були надані відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2024 року також зазначено, що після отримання свідоцтва підрозділом було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у звільненні до його особистого прибуття у підрозділ та подання по команді рапорту на звільнення у встановленому порядку.
При цьому суд наголошує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.
З огляду на викладені норми Положення № 402, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, які в свою чергу підлягають негайній реалізації.
Відтак, посилання відповідача на ту обставину, що для вирішення питання про звільнення з військової служби військовослужбовець повинен виключно особисто з`явитися до місця служби не мають жодного правового підґрунтя.
Так, судом встановлено, що 15.11.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі № 160/18344/22 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому у зазначеному вище рішенні Дніпропетровський окружний адміністративний суд дійшов наступних висновків:

- «…..посилання відповідача на ту обставину, що для вирішення питання про звільнення з військової служби військовослужбовець повинен виключно особисто з`явитися до місця служби не мають жодного правового підґрунтя…».

- «… після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно…».

- «… в межах заявленого розгляду спору суд надає оцінку виключно бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту позивача від 01.09.2022, а не звільнення позивача з військової служби, оскільки такі вимоги не заявлені позивачем, а також в ході підготовчого провадження заяв про зміну та/або збільшення предмету та/або підстав позову не надходило. Представник позивача в ході підготовчого провадження наполіг на первісному формулюванні позовних вимог та їх обґрунтуванні….».

Отже позивачу у справі №160/18344/22 відмовлено в задоволенні позовних вимог в зв`язку з не доведеністю позивача про надходження рапорту про звільнення до військової частини НОМЕР_1 , а також не підтвердження надсилання ВЛК постанови, оформленої оформлена свідоцтвом про хворобу № 1 від 30.08.2022, яке затверджене 18 Регіональною ВЛК до цієї ж військової частини.

Оскільки відповідачем ані з відзивом, ані з поясненнями не надано до суду жодного прийнятого ним рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р., яке затверджене 18 РВЛК за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 №1109/15800, з урахуванням вимог чинного законодавства суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р., яке затверджене 18 РВЛК за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 №1109/15800, є протиправною.

Щодо позовної вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_1 з військової служби за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на підставі свідоцтва про хворобу № 1 від 30.08.2022, яке затверджене 18 РВЛК з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 р. №1109/15800.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

При цьому суд наголошує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.

З огляду на викладені норми Положення № 402, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, які в свою чергу підлягають негайній реалізації.

Отже питання звільнення з військової служби належить виключно до компетенції командира Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд дійшов висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на підставі свідоцтва про хворобу № 1 від 30.08.2022, яке затверджене 18 РВЛК з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 р. №1109/15800.

Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

Зважаючи на це та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 242-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі свідоцтва про хворобу №1 від 30.08.2022 р., яке затверджене 18 РВЛК за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 №1109/15800.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на підставі свідоцтва про хворобу № 1 від 30.08.2022, яке затверджене 18 РВЛК з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 р. №1109/15800.

В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса