Справа № 200/4101/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року Справа№200/4101/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі УПФ), в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 14 червня 2024 року №59;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу періоди з 01 січня 2007 року по 31 березня 2007 року та з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 27 жовтня 1992 року по 31 жовтня 2000 року та з 01 листопада 2000 року по 29 березня 2007 року;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити з 07 червня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №1 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) відповідно до заяви від 07 червня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 07 червня 2024 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, рішенням від 14 червня 2024 року відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку.

На думку позивача, УПФ протиправно відмовило у призначенні пенсії, оскільки має достатньо пільгового стажу та досягла необхідного віку для призначення пенсії за Списком №1 згідно п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

24 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03 липня 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшли пояснення на позов, в якому останній зазначив, що

до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 27.10.1992 по 01.11.2000 у ООО ТК Кристал згідно довідки від 19.09.2019 № 05-07-07/774, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.2007 по 31.03.2007, з 01.03.2015 по 31.03.2015, оскільки в даних персоніфіковано обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків.

На думку представника третьої особи рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань позову, не відновлює дію Закону № 1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017. Тобто, досягти віку, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», для призначення пільгової пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України особі необхідно було до 11.10.2017.

З урахуванням наведеного, представник третьої особи вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

10 липня 2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.03.2015 по 31.03.2015, оскільки в даних персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 19.09.2019 № 05-07-07/774, оскільки довідка не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.

Оскільки позивач на момент звернення до пенсійного органу не досягла встановленого законодавством пенсійного віку, відсутні правові підстави для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.

07 червня 2024 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

14 червня 2024 року рішенням УПФ №59 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням необхідного віку.

Вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 01.01.2007 року до 31.03.2007 року, з 01.03.2015 року до 31.03.2015 року, оскільки в даних персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 19.09.2019 №05-07-07/774, оскільки довідка не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637.

З розрахунку стажу вбачається, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 27.10.1992 року до 31.12.1997 року, з 08.11.1998 року до 31.12.1998 року, з 08.11.1999 року до 31.12.1999 року, з19.09.2000 року до 31.12.2000 року, з 14.11.2001 року до 31.12.2001 року, з 18.10.2002 року до 31.12.2002 року, з 14.11.2003 року до 31.12.2003 року, з 15.11.2004 року до 31.12.2004 року, з 14.11.2005 року до 31.12.2005 року, з 01.06.2006 року до 14.06.2006 року, з 19.12.2006 року до 29.03.2007 року.

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує її конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Згідно трудової книжки та архівної довідки №05-07-07/774 від 09.09.2019 року ОСОБА_1 з 27 жовтня 1992 року до 31 жовтня 2000 року на посадах контролер скляного виробництва, контролер виробництва скловолокна, знімальник скловолокнистих матеріалів та склопластикових виробів в Костянтинівському заводі скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, з 01 листопада 2000 року до 29 березня 2007 року на посадах контролера виробництва скловолокна, знімальника скловолокнистих матеріалів та склопластикових виробів, оператора отримання штапельного скловолокна в

товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія «Кристал».

Згідно вказаної довідки професія знімальник скловолокнистих та склопластикових виробів віднесена до Списку №1 Розділ ХV Пункт 2 підрозділ «а» код посади 531 відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, Розділ ХV Пункт 2 підпункт 15.2а, відповідно до Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року. Посада атестована на підприємстві ОП «Костянтинівський завод Скловиробів» відповідно до наказів про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994 року та №582-к від 25..11.1999 року та на ТОВ ТК «Кристал» відповідно до Наказу №648/к від 28 грудня 2004 року за Списком №1.

Професія контролер виробництва скловолокна віднесена до Списку №1 Розділ ХV Пункт 2 підрозділ «а» код посади 531 відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року та Розділ ХV Пункт 2 підпункт 15.2а, відповідно до Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року. Посада атестована на підприємстві ОП «Костянтинівський завод Скловиробів» відповідно до наказів про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994 року та №582-к від 25.11.1999 року та на ТОВ ТК «Кристал» відповідно до Наказу №648/к від 28 грудня 2004 року за Списком №1.

Професія контролер скляного виробництва віднесена до Списку №1 Розділ ХV Пункт 2 підрозділ «а» код посади 531 відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, Розділ ХV Пункт 2 підпункт 15.2а, відповідно до Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року. Посада атестована на підприємстві ОП «Костянтинівський завод Скловиробів» відповідно до наказів про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994 року та №582-к від 25..11.1999 року та на ТОВ ТК «Кристал» відповідно до Наказу №648/к від 28 грудня 2004 року за Списком №1.

Професія оператор отримання штапельного скловолокна віднесена до Списку №1 Розділ ХV Пункт 2 підрозділ «а» код посади 531 відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, Розділ ХV Пункт 2 підпункт 15.2а, відповідно до Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року. Посада атестована на підприємстві ОП «Костянтинівський завод Скловиробів» відповідно до наказів про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994 року та №582-к від 25.11.1999 року та на ТОВ ТК «Кристал» відповідно до наказу №648/к від 28 грудня 2004 року за Списком №1.

Вказана довідка містить підписи посадових осіб та засвідчена печаткою підприємства. Суд звертає увагу, що певні недоліки в оформленні довідки не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, така обставина не пов`язана з його волею.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжки, архівна довідка №05-07-07/774 від 09.09.2019 року, які містяться у матеріалах справи, підтверджують характер роботи позивача у періоди з 27.10.1992 року до 31.12.1997 року, з 08.11.1998 року до 31.12.1998 року, з 08.11.1999 року до 31.12.1999 року, з19.09.2000 року до 31.12.2000 року, з 14.11.2001 року до 31.12.2001 року, з 18.10.2002 року до 31.12.2002 року, з 14.11.2003 року до 31.12.2003 року, з 15.11.2004 року до 31.12.2004 року, з 14.11.2005 року до 31.12.2005 року, з 01.06.2006 року до 14.06.2006 року, з 19.12.2006 року до 29.03.2007 року, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд звертає увагу, що у відповідності до положень пункту 20 Порядку № 637 підставою для надання уточнюючої довідки є відсутність у трудовій книжці особи відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, разом з цим, відповідач відмовляючи позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи не надав оцінки відомостям наявним у трудовій книжці позивача та не зазначив які саме відомості не містить трудова книжка позивача.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періодів роботи з 01.01.1998 року до 07.11.1998 року, з 01.01.1999 року до 07.11.1999 року, з 01.01.2000 року до 18.09.2000 року, 01.01.2001 року до 13.11.2001 року, з 01.01.2002 року до 17.10.2002 року, з 01.01.2003 року до 13.11.2003 року, з 01.01.2004 року до 14.11.2004 року, з 01.01.2005 року до 13.11.2005 року, з 01.01.2006 року до 31.03.2006 року, з 01.07.2006 року до 18.12.2006 року задоволенню не підлягають, оскільки вказані періоди зараховані відповідачем до пільгового стажу.

Окрім того, за приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення в тому числі ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

За приписами ст. 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Відповідно до Постанов Правління ПФУ № 26-1 від 05 листопада 2009 року «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», № 25-2 від 03 грудня 2013 року «Про визнання такою, що втратила чинність, Постанови Правління ПФУ від 08 жовтня 2010 року № 22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено код підстав для обліку спецстажу за № ЗП3013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; № ЗПЗ013Б1 - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року N 461, і за результатами атестації робочих місць.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, які свідчать про достатність пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2007 року до 31.03.2007 року, з 01.03.2015 року до 31.03.2015 року, оскільки в даних персоніфіковано обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1 ч.1 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до страхового стажу період роботи з 01.01.2007 року до 31.03.2007 року, з 01.03.2015 року до 31.03.2015 року.

Стосовно норм пенсійного законодавства, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, по Списку №1, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Так, відповідно до п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Отже, з 23.01.2020 з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 діють положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, по Списку №1 та які підлягають застосуванню у наведеній у цьому рішенні редакції.

Разом з тим, залишилися чинними відповідні положення Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №1, а саме: пункт а статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

За таких умов, суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи.

Суд вважає за необхідне також звернути увагу, що під втратою чинності нормативно-правового акта необхідно розуміти передбачений правовими приписами момент закінчення дії нормативно-правового акта, що є наслідком настання передбачених у законодавстві обставин.

Такими обставинами можуть бути: скасування нормативно-правового акта (його частини); визнання нормативно-правового акта недійсним (неконституційним, незаконним); завершення дії тимчасового нормативно-правового акта (настання передбаченої у ньому дати або невідкладної обставини).

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 75 та пункту 3 частини першої статті 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).

Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Органи судової влади під час здійснення судочинства застосовують законодавчі норми та не наділені повноваженнями (крім Конституційного Суду України) визнавати закони України такими, що втратили чинними або скасовувати їх у інший спосіб.

На момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком норми Закону №1788-XII були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.

Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при вирішенні даної справи норми пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягають застосуванню, адже остання суперечить принципам правової визначеності та положенням Конституції України з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Таким чином, умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначаються саме Законом №1788-XII.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20 (№Пз/9901/32/20) від 03.11.2021, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України)

Згідно спірного рішення ОСОБА_1 має 29 років 8 місяців 1 день страхового стажу та 7 років 6 місяців 11 днів пільгового стажу. На день звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягла 45 років.

Враховуючи, що позивач досягла 45 років, має 7 років 6 місяців стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці (пільгового стажу за списком №1), страховий стаж складає 29 років 8 місяців 1 день, тому остання має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 14 червня 2024 року №59 є необґрунтованим, прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам Конституції та законам України та підлягає скасуванню.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 14 червня 2024 року № 59 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 07 червня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2007 року до 31.03.2007 року, з 01.03.2015 року до 31.03.2015 року, до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 27.10.1992 року до 31.12.1997 року, з 08.11.1998 року до 31.12.1998 року, з 08.11.1999 року до 31.12.1999 року, з 19.09.2000 року до 31.12.2000 року, з 14.11.2001 року до 31.12.2001 року, з 18.10.2002 року до 31.12.2002 року, з 14.11.2003 року до 31.12.2003 року, з 15.11.2004 року до 31.12.2004 року, з 14.11.2005 року до 31.12.2005 року, з 01.06.2006 року до 14.06.2006 року, з 19.12.2006 року до 29.03.2007 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв