Справа № 140/8676/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/8676/20 пров. № А/857/9108/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року, прийняту суддею Волдінером Ф.А. у м. Луцьку, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в :

рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2021, яке набрало законної сили 10.08.2021 у справі № 140/8676/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування та невиплати з 13.12.2019 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ); зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести з 13.12.2019 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На виконання вказаного рішення суду 19.10.2021 видано виконавчий лист № 17716/2021, який звернуто до виконання органом Державної виконавчої служби.

Після пред`явлення позивачем у листопаді 2021 виконавчого листа у цій справі до виконання (відкрито виконавче провадження № 67363581 від 04.11.2021) відповідачем так і не здійснювалась щомісячна виплата підвищення до пенсії, а було лише здійснено нарахування заборгованості у матеріалах пенсійної справи підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення за минулий період з 13.12.2019 по грудень 2021 у розмірі 76468,19 грн. та повідомлено, що виплата зазначеної заборгованості буде виплачуватись боржником в межах бюджетних асигнувань на цю мету (копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2021 додається).

З 02.12.2022 ОСОБА_1 , будучи пенсіонером, була прийнята на роботу за цивільно-правовим договором та працювала протягом 6 місяців до 31.05.2023.

У лютому 2023 ОСОБА_1 повторно подала на примусове виконання виконавчий лист № 17716/2021 від 19.10.2021, виданий Волинським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду від 09.07.2021.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Турчинським В.Є. від 15.02.2023 відкрито виконавче провадження № 71006591 по цьому виконавчому листу, яким боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти днів.

Відповідачем знову було лише нараховано заборгованість, пов`язану зі сплатою пенсії у неповному розмірі за минулий період з грудня 2021 по грудень 2022 та загальний розмір такого нарахування за період з часу, визначеному у рішенні суду з 13.12.2019 по 30.11.2022 становить 136824,77 грн.

З 01.06.2023 ОСОБА_1 звільнилась з роботи і знову набула статусу непрацюючого пенсіонера.

На письмове звернення від 28.07.2023 про негайне виконання рішення суду та нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі двох мінімальних заробітних плат, відповідач відмовив у виконанні рішення суду, зазначивши, що починаючи з грудня 2022 року розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 обчислено без врахування рішення суду.

ОСОБА_1 повторно 13.11.2023 звернулась до відповідача з проханням про негайне виконання рішення суду, однак, відповідач листом від 11.12.2023 відмовив у здійсненні нарахування та доплати підвищення до пенсії у розмірі, визначеному судом у рішенні від 09.07.2021, посилаючись на те, що змінились умови пенсійного забезпечення в зв`язку з працевлаштуванням.

Зважаючи на тривале невиконання рішення суду відповідачем, для поновлення свого права на виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, ОСОБА_1 вдруге 25.09.2023 подала позовну заяву до Волинського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (справа № 140/30954/23), однак ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 було відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії через повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з позовом з тих самих предмета і підстав до того самого відповідача, що не допускається процесуальним законом.

28.02.2024 ОСОБА_1 знову звернулася в суд із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), де просила визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 у справі №140/8676/20 після набрання ним законної сили щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 , а саме визнати протиправним рішення відповідача № 04 від 05.12.2023, яким обмежено нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, не розміром, визначеним статтею 39 Закону № 796-ХІІ, а визначено з 01.06.2023 підвищення до пенсії як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 227 гривень 76 копійок, який встановлений п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25 березня 2014; зобов`язати вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону щодо неналежного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 у справі №140/8676/20 після набрання ним законної сили, в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 рішенням від 05.12.2023, яким обмежено з 01.06.2023 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеного статтею 39 Закону № 796-ХІІ, розміром 227 гривень 76 копійок, а не розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня 2023.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень-відповідача на виконання рішення суду в адміністративній справі № 140/8676/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що імперативне регуляторне значення рішення суду поширюється на спірні правовідносини за умови існування фактичних обставин встановлених судовим рішенням (в даному випадку статус позивача) та незмінності законодавчого регулювання спірних правовідносин.

Рішенням суду від 09.07.2021 встановлено, що ОСОБА_1 на момент винесення рішення відповідала наведеним умовам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була працевлаштована з 02.12.2022.

Таким чином, починаючи з вказаного дня, ОСОБА_1 втратила статус непрацюючого пенсіонера, а відтак і право на виплати передбачені статтею 39 Закону № 796-ХІІ .

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що з 01.06.2023 позивач звільнилась з роботи і знову набула статус непрацюючого пенсіонера, про що достовірно відомо відповідачу, який шляхом доступу до державних реєстрів та баз даних володіє інформацією, що підтверджується довідкою форми ОК-5.

Ніяких поточних щомісячних нарахувань та виплат підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, починаючи з червня 2023 відповідачем не проведено.

Відповідачем обмежено нарахування та виплату підвищення до пенсії, як пенсіонеру з другою групою інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, розміром 227 грн. 76 коп., який встановлений підзаконним правовим актом, п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25 березня 2014, а не розміром двох мінімальних заробітних плат, як те передбачено Законом.

Із рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 05.12.2023 про перерахунок пенсії починаючи з 01.06.2023 вбачається, що, коли позивач повторно набула статус непрацюючого пенсіонера, перерахунок пенсії з урахуванням доплати до пенсії за рішенням суду та відповідно до вимог статті 39 Закону № 796-ХІІ у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб (5368 грн. щомісячно), не здійснено, а лише виплачується додаткова пенсія, як інваліду 2 групи з числа потерпілих від аварії на ЧАЕС, яка встановлена у розмірі 227 гривень 76 копійок.

Просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За статтями 2 та 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У статті 370 КАС України закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення зумовлює відповідальність, встановлену законом.

Стаття 382 цього Кодексу передбачає можливість судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а стаття 383 цього Кодексу визначає право особи-позивача, на користь якого ухвалено рішення, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Враховуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що забезпечення виконання судових рішень у публічно-правових спорах покладається, зокрема, на адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливості належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

У Рішенні від 26 червня 2013 № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України Про виконавче провадження) Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 взяв до уваги практику ЄСПЛ, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 1291 Конституції України та статтями 2, 14, 370 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як вже було встановлено, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 у даній справі, відповідач зобов`язаний здійснити нарахування виплату ОСОБА_1 з 13.12.2019 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Однак, з 02.12.2022 ОСОБА_1 , будучи пенсіонером, була прийнята на роботу за цивільно-правовим договором та працювала протягом 6 місяців до 31 травня 2023.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, починаючи з вказаного дня, ОСОБА_1 втратила статус непрацюючого пенсіонера, а відтак і право на виплати передбачені статтею 39 Закону № 796-ХІІ .

Заявник стверджує, що була прийнята на роботу за цивільно-правовим договором та працювала протягом 6 місяців до 31 травня 2023 .

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд захистив порушене право позивачки, ухваливши рішення від 09.07.2021, однак, невиконання такого рішення в подальшому було пов`язаним із настанням нових обставин, зокрема, із працевлаштуванням останньої. Таким чином, у даному випадку виникли нові правовідносини, що не позбавляє позивача звернутися до суду, заклавши новий позов, а не подавати заяву в порядку ст.383 КАС України.

Отже, ГУ ПФ України у Волинській області, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а вимоги заяви про застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України в цій частині є безпідставними.

Покликання апелянта на те, що з позовом ОСОБА_1 зверталась але суд їй відмовив у відкритті провадження не є аргументом добросовісності з її сторони, позаяк таке судове рішення нею не оскаржувалось і з таким вона погодилась.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі №140/8676/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 24.07.2024.