Справа № 600/7893/23-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/7893/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

23 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мойсюка М.І Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним і скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30.10.2023 №951-рл "Про відмову у видачі ліцензії";

- зобов`язати Головне управління ДПС у Чернівецькій області видати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та згідно КВЕД 47.30 займається роздрібною торгівлею пальним.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: АДРЕСА_1 .

До електронної заяви позивачем додано квитанцію до платіжної інструкції №0.0. від 04.10.2023; витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; технічний паспорт на громадську будівлю (автозаправний пункт); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2018 №125547190 та договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 29.05.2018 №288; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2018 №125686665 та договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 30.05.2018 №300; договір оренди (найму) нежитлового приміщення від 01.07.2021; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 04.09.2023 №ДЗ-3802/П3/1-23 (газонебезпечні роботи та роботи в вибухопожежонебезпечних та/або пожежонебезпечних зонах); дозвіл на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 04.09.2023 №ДЗ-3801/ПЗ/1-23 (Ємність для скрапленого газу СУГ-5П.1-УХЛ1 (V=4,96м3), 2 од., рік виготовлення - 2018, країна виробник - Україна, колонка газороздавальна "DRAGON", рік виготовлення - 2004, країна виробник - Польща).

Сторонами не заперечувався факт подання позивачем заяви та завірених копій перелічених вище документів відповідачу для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Проте, розпорядженням від 30.10.2023 №951-рл "Про відмову у видачі ліцензії" позивачу відмовлено у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаним місцем роздрібної торгівлі пальним у зв`язку із недотриманням вимог:

- абзацу 2 частини 42 статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме: заявником не надано завірені копії документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, буд-якого цільового призначення;

- абзацу 3 частини 42 статті 15 цього ж Закону, а саме: не надано завірені заявником копії акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідним для роздрібної торгівлі пальним (а.с.56).

Листом від 30.10.2023 №3846/АП/24-13-09-01-06 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області повідомлено позивача про прийняте розпорядження.

Не погоджуючись із розпорядженням від 30.10.2023 №951-рл "Про відмову у видачі ліцензії", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки автогазовий заправочний пункт не є об`єктом будівництва та не належить до нерухомого майна, то вимоги "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" на нього не розповсюджуються, а, відповідно, автогазовий заправочний пункт не потребує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, згідно нормативно-правових актів в галузі будівництва. Відтак, суд вважає, що відмовляючи позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаним місцем роздрібної торгівлі пальним у зв`язку із недотриманням вимог абз. 3 ч.42 ст. 15 цього Закону №481/95-ВР, відповідач діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Між цим, суд звернув увагу позивача на те, що вказане не може бути самостійно підставою для визнання оскаржуваного розпорядження протиправним, та відповідно, для його скасування, оскільки, як встановлено судом, відповідачем на підставі абз. 2 ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР правомірно відмовлено позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаним місцем роздрібної торгівлі пальним, з підстав не подання до заяви документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення.

Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 21 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Частиною 32 ст. 15 цього ж Закону передбачено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Згідно ч. 34-37 ст.15 Закону №481/95-ВР ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам). У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір отримати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального). Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в контролюючих органах.

Відповідно до ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 42 ст.15 Закону №481/95-ВР відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Частиною 43 ст. 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що у разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта.

Згідно ч. 47 ст.15 Закону №481/95-ВР вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства (частина 49 статті 15 Закону № 481/95-ВР).

Матеріалами справи підтверджується що на підставі заяви та доданих до неї документів, розпорядженням Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30.10.2023 №951-рл "Про відмову у видачі ліцензії" відмовлено позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 .

Що стосується ненадання позивачем завірених копій документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, буд-якого цільового призначення, то позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного розпорядження, в частині не надання документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, посилався на договір оренди (найму) нежитлового приміщення від 01.07.2021 та ст. 796 ЦК України, згідно якої наймач має право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться такий об`єкт, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

З даного приводу необхідно зазначити, що відповідно до абз. 2 ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення.

Тобто, для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального, заявнику до заяви необхідно подати завірені копії документів що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.

Приписами статті 796 ЦК України, на яку позивач посилається в позові, встановлено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Позивачем до заяви про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: АДРЕСА_1 додано наступні документи: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2018 №125547190 та договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 29.05.2018 №288; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2018 №125686665 та договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 30.05.2018 №300; договір оренди (найму) нежитлового приміщення від 01.07.2021.

Зі змісту відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2018 №125547190 та від 30.05.2018 №125686665 вбачається, що право власності громадською будівлею (автогазовий заправочний пункт), об`єкт житлової нерухомості: навіс газової колонки, підземні резервуари ІІ, рекламна конструкція ІІІ, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно договорів купівлі-продажу, що власне не заперечується позивачем.

Згідно договору оренди (найму) нежитлового приміщення від 01.07.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано ОСОБА_1 в строкове платне користування (найм) на правах оренди об`єкт нерухомості - навіс газової колонки, підземні резервуари ІІ, рекламна конструкція ІІІ.

Тобто, позивачем до заяви додано документи, які підтверджують право користування об`єктом нерухомості - навісом газової колонки, підземними резервуарами ІІ, рекламною конструкцією ІІІ, однак документів, які б підтверджували право володіння чи користування наймодавцем земельною ділянкою на якій знаходиться таке майно ( АДРЕСА_1 ), позивачем до заяви про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не було надано, як і не надано до суду.

Водночас судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня інформація щодо фактичного власника, кадастрового номеру та площі земельної ділянки на якій розташоване орендований позивачем об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на те, що згідно ст. 796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму, суд не бере до уваги та вважає їх безпідставними.

Суд вірно звернув увагу позивача на те, що ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР визначено чіткий перелік документів, які надаються заявником контролюючому органу з метою отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним, який є вичерпним, і розширеному тлумаченню податковим органом не підлягає.

Таким чином, у спірній ситуації позивач, у відповідності до вимог ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР, з метою отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою повинен був надати документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення.

Проте, позивачем всупереч зазначеній нормі, не надано до заяви про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним документів, які б підтверджували право користування земельною ділянкою на якій знаходиться належний позивачу на праві користування об`єкт нерухомості - навіс газової колонки, підземний резервуар ІІ, рекламна конструкція ІІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачем обґрунтовано, з посиланням на абз. 2 ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР, відмовлено позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаним місцем роздрібної торгівлі пальним, на підставі не подання до заяви документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення.

Тому, твердження позивача про те, що у спірній ситуації позивач за договорами оренди нежитлових приміщень набув право користування земельними ділянками, розміщеними під об`єктами оренди - автозаправними станціями, незважаючи на відсутність окремо укладених договорів оренди відповідних земельних ділянок, є безпідставними.

Щодо не надання позивачем завірених копій актів вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідним для роздрібної торгівлі пальним, що стало підставою для відмови позивачу у видачі ліцензії, суд зазначає наступне.

На переконання позивача, АГЗП об`єкт житлової нерухомості: навіс газової колонки І, підземні резервуари ІІ, рекламна конструкція ІІІ, не є нерухомим майном, оскільки не пов`язана із земельною ділянкою фундаментами і являє собою модульну установку, яка встановлена на бетонному майданчику, яке виготовлено як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт.

Разом з тим, в даному випадку необхідно зазначити, що наведений пункт ст. 15 Закону №481/95-ВР містить перелік документів, один з яких має бути поданий заявником для отримання ліцензії, і системний аналіз наведеного пункту Закону доводить, що метою надання такого документу є підтвердження готовності до експлуатації об`єкта. При цьому, цей перелік містить посилання як на документ введення в експлуатацію об`єкта, що стосується нерухомих об`єктів: акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, так і містить посилання на можливість надання інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів.

Згідно з п. 2 цих Правил №1442 термін "автозаправна станція" вживається у значенні, наведеному в ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій".

Відповідно до п. 3.2. ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій" автозаправна станція - комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправляння ним автотранспорту.

Відповідно до пункту 3 Правил №1442 АЗС поділяються на стаціонарні, пересувні та контейнерні.

Стаціонарні АЗС - комплекс споруд для приймання та відпуску нафтопродуктів з наземним або підземним розміщенням резервуарів і з не зблокованими з ними паливо-, масло- та газороздавальними колонками.

На стаціонарних АЗС можуть розташовуватися пункти продажу товарів та надання побутових послуг.

Пересувні АЗС - комплексна установка технологічного обладнання, змонтованого на автомобільному шасі або причепі, для транспортування та відпуску нафтопродуктів.

Контейнерні АЗС - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і паливороздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері.

Стаціонарні АЗС розташовуються у населених пунктах, а також на автомобільних дорогах.

Використання пересувних АЗС дозволяється лише для реалізації населенню пічного палива, а також для реалізації палива на місці розташування стаціонарних АЗС у разі проведення їх ремонту або чистки резервуарів.

Використання контейнерних АЗС дозволяється лише в автогосподарствах, на промислових і сільськогосподарських підприємствах, платних стоянках автомобілів, моторних човнів і катерів, пристанях, в гаражних кооперативах та сільській місцевості, де відсутні стаціонарні АЗС.

ДБН В.2.5-20-2001 "Газопостачання" є норми, які поширюються на проектування, будівництво нових, розширення, реконструкцію, технічне переоснащення (далі - будівництво) і експлуатацію систем газопостачання для забезпечення споживачів природними горючими газами нафтових, газових і газоконденсатних родовищ (далі - газами) і газоповітряними сумішами на їх основі із надлишковим тиском не більше 1,2 МПа, а також зрідженими вуглеводневими газами (далі - ЗВГ) із надлишковим тиском не більше 1,6 МПа.

Вимоги цих Норм є обов`язковими для організацій і установ, юридичних та фізичних осіб, що здійснюють проектування, будівництво та експлуатацію систем газопостачання незалежно від форм власності і підпорядкування.

Відповідно до п. 8.150 ДБН В.2.5-20-2001 "Газопостачання" АГЗП підрозділяються на стаціонарні та тимчасові.

Згідно п. 8.151 ДБН В.2.5-20-2001 в складі стаціонарного АГЗП передбачаються: резервуари для ЗВГ ємкістю до 10 м3, що установлюються надземно (без обвалування); резервуари для ЗВГ ємкістю до 20 м3, що установлюються підземно; приймальні та заправні колонки; обладнання для перекачування газу; операторну, туалет; засоби пожежогасіння; навіс із негорючих матеріалів над технологічним обладнанням; систему електропостачання, КВП і А та захист від блискавки; сітчасту огорожу із негорючих матеріалів.

У складі тимчасового АГЗП, що працює від автоцистерни з резервуаром, що не перевищує 10 м3, передбачають об`єкти аналогічні для стаціонарних АГЗП, замінивши стаціонарні резервуари для ЗВГ на автоцистерну з резервуаром до 10 м3. Дозволяється встановлювати на АГЗП стаціонарні заправники газу заводського виготовлення, укомплектовані: резервуарами для газу загальним корисним об`ємом до 10 м3, насосами для перекачування газу, заправною колонкою, відповідними газопроводами та КВП. Транспортна цистерна, що привозить газ від ГНС, повинна установлюватися від стаціонарної цистерни не ближче 5 м (п. 8.152 ДБН В.2.5-20-2001).

Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 13.05.2018 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 одну другу ідеальну частку громадської будівлі (автогазовий заправочний пункт), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Опис майна: навіс газової колонки І, підземні резервуари ІІ, рекламна конструкція ІІІ.

29.05.2018 згідно договору купівлі-продажу частки нерухомого майна ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 одну другу ідеальну частку громадської будівлі (автогазовий заправочний пункт), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Опис майна: навіс газової колонки І, підземні резервуари ІІ, рекламна конструкція ІІІ.

Згідно договору (найму) оренди (найму) нежитлового приміщення від 01.07.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано ОСОБА_1 в строкове платне користування (найм) на правах оренди об`єкт нерухомості - навіс газової колонки І, підземні резервуари ІІ, рекламна конструкція ІІІ.

Згідно дозволу Південно-західного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці №ДЗ-3801/ПЗ/1-23 від 04.09.2023 позивачу дозволено експлуатувати ємність для скрапленого газу СУГ - 5П.1-УХЛ1 (V=4/96 м3), 2 од., рік виготовлення 2018, країна виробник Україна та колонку газороздавальну "Dragon", рік виготовлення 2018, країна виробник Польща.

Відповідно до технічного паспорту фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 навіс газової колонки І та рекламна конструкція розташовані на бетоні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будь-яких будівельних робіт щодо створення та облаштування навісу газової колонки І та рекламної конструкції, які розташовані на бетоні, не здійснювалось.

Тому, відмовляючи позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаним місцем роздрібної торгівлі пальним у зв`язку із недотриманням вимог абз. 3 ч.42 ст. 15 цього Закону №481/95-ВР, відповідач діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки автогазовий заправочний пункт не є об`єктом будівництва та не належить до нерухомого майна, то вимоги "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" на нього не розповсюджуються, а, відповідно, автогазовий заправочний пункт не потребує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, згідно нормативно-правових актів в галузі будівництва.

Разм з тим, як вірно наголосив суд першої інстанції, вказане не може бути самостійно підставою для визнання оскаржуваного розпорядження протиправним, та відповідно, для його скасування, оскільки, як встановлено судом, відповідачем на підставі абз. 2 ч. 42 ст. 15 Закону №481/95-ВР правомірно відмовлено позивачу у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за вказаним місцем роздрібної торгівлі пальним, з підстав не подання до заяви документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення.

Таким чином, виходячи з викладеного, а також встановлених обставин даної справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване розпорядження Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30.10.2023 №951-рл "Про відмову у видачі ліцензії" винесено відповідачем обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також з дотримання принципу "належного урядування".

Поряд з цим, суд вірно звернув увагу позивача, що у відповідності до Закону №481/95-ВР він не позбавлений права повторного звернення до уповноваженого органу з заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним у встановленому Законом порядку, додавши до неї визначені ст. 15 цього Закону документи.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мойсюк М.І Граб Л.С.