Справа № 947/37034/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 947/37034/23

Перша інстанція: суддя Бескровний Я.В.,

повний текст судового рішення

складено 26.03.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Бітова А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 у справі №947/37034/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 13.11.2023 серії БАД №034713

У С Т А Н О В И В:

23.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 13.11.2023 серії БАД №034713 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену інспектором взводу роти 5 батальйону 2 полку УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що він не порушував п.2.1 Правил дорожнього руху та не скоював адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. На думку позивача, електросамокат не є механічним транспортним засобом на який має отримуватись посвідчення водія.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позовну заяву зазначаючи, що ОСОБА_1 керував електросамокатом, який має потужність до 4кВт/год без посвідчення водія відповідної категорії, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено приписами ч.2 ст.126 КУпАП.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.03.2024 у справі № 947/37034/23 позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову БАД №034713 від 13.11.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано суду доказів щодо керування позивачем механічним транспортним засобом. Як установлено районним судом, транспортний засіб, яким керував позивач, має електродвигун потужністю 0,35Квт.

Не погодившись із вищеозначеним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.03.2024 у справі № 947/37034/23 відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції зазначає, що ОСОБА_1 керував електроскутером, який має потужність до 4кВт/год без посвідчення водія відповідної категорії, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено приписами ч.2 ст.126 КУпАП. Скаржник акцентує увагу на тому, що за ч.2 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом, а не механічним транспортним засобом. На думку суб`єкта владних повноважень, для керування електроскутером позивач має отримати посвідчення водія відповідної категорії.

Згідно із поданими позивачем до апеляційного адміністративного суду додатковими письмовими поясненнями рішення Київського районного суду м.Одеси від 26.03.2024 у справі № 947/37034/23 є обґрунтованим та прийнятим із повним дотриманням норм матеріального і процесуального права. Натомість, викладені суб`єктом владних повноважень в апеляційній скарзі твердження є безпідставними.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 13.11.2023 інспектором патрульної поліції складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №034713.

Як зазначено у вказаному індивідуальному акті, 13.11.2023 о 23 год. 17 хв. в м. Одеса, по просп. Академіка Глушко, 7, водій ОСОБА_1 керував незареєстрованим електричним самокатом із електричним двигуном потужністю до 4Квт, без посвідчення водія відповідної категорії не маючи права керувати даним ТЗ, чим порушив п.2.1.а. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №034713 від 13.11.2023 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища Законом України «Про дорожній рух» визначено правові та соціальні основи дорожнього руху.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України установлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306.

Згідно із пунктом 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За визначеннями, наведеними у пункті 1.10 Правил дорожнього руху:

- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;

- мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

- транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Підпунктом «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Однак, у подальшому в розділі 2 Правил дорожнього руху йдеться лише про наявність посвідчення водія у особи, яка керує транспортним засобом. Жодної згадки про механічний транспортний засіб, який є складовою поняття транспортного засобу він не містить.

Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху транспортні засоби належать до таких категорій, а саме А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно із частинами 1, 2, 4, 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано, зокрема, мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку.

Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, а саме: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Вищенаведені законодавчі приписи свідать про те, що посвідчення водія видається на право керування транспортним засобом і не обмежується механічними транспортними засобами.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами визначено статтею 126 КУпАП.

Згідно із ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що вказаною законодавчою нормою передбачено відповідальність за керування транспортним засобом.

Жодних критеріїв/параметрів, яким саме має бути такий транспортний засіб у ч.2 ст.126 КУпАП законодавцем не розкрито.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що передбачена ч.2 ст.126 КУпАП відповідальність настає для суб`єкта адміністративного правопорушення у разі керування будь-яким транспортним засобом без відповідного права на керування ним.

Як убачається з матеріалів справи, в межах спірних правовідносин ОСОБА_1 керував електросамокатом марки «Е-vvings O037», потужністю мотору 500Ват (0,5кВт).

Апеляційний суд зазначає, що електросамокат марки «Е-vvings O037» підпадає під визначення поняття «транспортний засіб» та має електродвигун потужністю до 4 кВт, а тому керування ним дозволяється за наявності посвідчення водія відповідної категорії.

Однак, посвідчення водія із відповідною категорію ОСОБА_1 немає.

Як установлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 має посвідчення водія із категорією «В», яка не надає права на керування електросамокатом марки «Е-vvings O037», потужністю мотору 500Ват (0,5кВт).

Наведене спростовує твердження позивача про те, що керуючи електросамокатом марки «Е-vvings O037» він не зобов`язаний отримувати посвідчення водія відповідної категорії.

Отже, суд апеляційної інстанції вказує, що у досліджуваному випадку ОСОБА_1 керував електросамокатом марки «Е-vvings O037», потужністю 500Ват (0,5кВт), без посвідчення водія.

За такий проступок ч.2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спірну постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №034713 від 13.11.2023 суб`єктом владних повноважень винесено цілком правомірно та обґрунтовано, а тому законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог немає.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів також враховує наведений Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22 правовий висновок, згідно із яким використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху, у розумінні статті 1187 Цивільного кодексу України, є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна. Для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Установлені в межах даного апеляційного перегляду справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні висновки та викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

Частинами 7, 8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що висновки районного суду не відповідають, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 у справі №947/37034/23 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.268, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 у справі №947/37034/23 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 13.11.2023 серії БАД №034713 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, з урахуванням приписів ст.272 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький А.І. Бітов