Справа № 154/967/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 154/967/24 пров. № А/857/14721/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року (головуючого судді Черняка В.В., ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку) у справі №154/967/24 провадження №2-а/161/131/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №164243 від 29 лютого 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) подала апеляційну скаргу. В якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим.

Позивач подав до Восьмого апеляційного адміністративного суду письмові пояснення щодо апеляційної скарги та клопотання про розгляд апеляційної скарги у справі №154/967/24 без участі позивача та його представника в яких просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим та розгляд апеляційної скарги у справі №154/967/24 здійснити без участі позивача та його представника.

Представником відповідача подано до апеляційного суду клопотання про приєднання доказів, а саме флеш-носій з відеозаписом, що підтверджує факт вчинення правопорушення, яке на думку колегії суддів слід задовольнити.

Також представником відповідача подано до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення № 164243 від 29.02.2024 вказується, що 29 лютого 2024 року о 18 год. 00 хв. в МАПП «Устилуг» прикордонним нарядом «Огляд транспортних засобів» на напрямку в`їзду в Україну був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який порушив режим в пункту пропуску, а саме здійснював фото відео зйомку чим порушив вимоги п.2.9 наказу Державної прикордонної служби України від 29серпня 2011 року №627, таким чином притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 202 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Не погодившись із даною постановою про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду щодо її скасування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП не доведена.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 202 КУпАП передбачено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Так, згідно статті 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 2042, 204-4). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 справа №537/4012/16-а, від 08.11.2018 справа № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 справа № 743/1128/17, від 15.11.2018 справа № 524/7184/16-а.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону № 1710-VI передбачено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

У відповідності до статті 8 Закону № 1710-VI режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.

Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку (частина 1 статті 9 Закону № 1710-VI).

За приписами статті 26 Закону № 1710-VI, режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

Підпунктом 2.14 Порядку дій посадових осіб органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю, або беруть участь у забезпеченні режиму в пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 627 від 29.08.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2011 року за № 1117/19855 (далі Порядок № 627) встановлено, що у зонах прикордонного контролю встановлюються додаткові режимні правила, які визначаються окремим розділом у наказі начальника органу охорони державного кордону про визначення зон прикордонного контролю.

У відповідності до статті 34 Закону № 1710-VI громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України .

Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України (стаття 35 Закону № 1710-VI).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 627, режим у пунктах пропуску для міжнародного та міждержавного сполучення встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону за погодженням з начальником митного органу та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.

Пунктом 2.9 Порядку №627 під час перебування у пунктах пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється: самостійно, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишати транспортні засоби чи здійснювати у них посадку; без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону залишати зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску; під час проходження визначених законодавством видів контролю в пункті пропуску вживати алкогольні напої та палити в не відведених для цього місцях; своїми діями та розміщенням транспортних засобів, багажу (вантажів) створювати перешкоди для виконання службових обов`язків працівниками контрольних органів і служб, обслуговуючим персоналом транспортних засобів, проходження пасажирами визначених видів контролю; пошкоджувати чи виводити з ладу елементи огорожі, технічні пристрої та обладнання, інформаційні щити та інше майно пункту пропуску; порушувати рядність руху, встановлену дорожньою розміткою, змінювати напрям руху в`їзд/виїзд, перевищувати швидкість руху, здійснювати проїзд без зупинки лінії паспортного контролю, зупиняти транспортні засоби в не визначених місцях; перебувати в пункті пропуску без документів на право перетинання державного кордону; відкривати двері вагонів до закінчення прикордонного та митного контролю; починати рух транспортного засобу до закінчення прикордонного контролю і без дозволу посадової особи підрозділу охорони державного кордону.

Тобто вищевказаними нормативними актами регламентовано установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням. Громадяни в свою чергу зобов`язані додержуватись режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Режим у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» встановлений наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 15-ОД від 21.01.2022 «Про встановлення режиму та зон прикордонного контролю у міжнародних та міждержавних пунктах пропуску для автомобільного сполучення в межах ІНФОРМАЦІЯ_3 » (зі змінами, внесеними згідно із наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 283-ОД від 22.08.2022) (далі - Наказ № 15-ОД) який як підзаконний нормативно-правовий акт прийнятий уповноваженим нормотворчим суб`єктом на підставі закону, відповідно до закону і спрямований на його виконання (аркуші справи 86-93).

Згідно пункту 2.1 Наказу № 15-ОД під час перебування на території пунктів пропуску положення цього наказу є обов`язковими для виконання всіма без винятку особами, а саме: які здійснюють переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів (вантажів) через державний кордон; які перетинають кордон в пішому порядку та на транспортних засобах; співробітниками контрольних органів, служб; співробітниками правоохоронних органів; представниками органів влади; які здійснюють іншу діяльність, не пов`язану із забезпеченням пропуску через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів.

Відповідно до абзаців 14-15 пункту 2.7 Наказу № 15-ОД під час перебування у пунктах пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється вести фото (кіно) - відео зйомку здійснення перевірки паспортних документів, службових приміщень та документації з використанням будь-яких технічних засобів; вести приховану фото (кіно) - відео зйомку та використовувати засоби для негласного зняття інформації (за винятком випадків, передбачених законодавством України).

Враховуючи вимоги пункту 2.7.1 Наказу № 15-ОД та Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. №1147, в пунктах пропуску, які знаходяться в межах прикордонної смуги, фото (кіно) - відео зйомка проводиться тільки з дозволу начальника прикордонного загону та у супроводі відповідних посадових осіб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, що режим у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» встановлений та діє на всій його території.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України та діє і на даний час.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зважаючи на введення воєнного стану в Україні, посягання на територіальну цілісність держави, з огляду на покладання на Державну прикордонну службу України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні, відомості, що стосуються діяльності, пов`язаної з охороною державного кордону України є особливо важливими для держави в даний період, а тому обмеження щодо будь-якого збирання інформації є виправданим втручанням у права особи.

Системний аналіз вищенаведених вимог нормативних актів в сукупності з наданими суду документами дає підстави для висновку про те, що відео, кіно-, фотознімання чи інше збирання інформації у пункті пропуску "Устилуг" можливе лише після отримання відповідного дозволу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційним судом враховується, що згідно поданого відповідачем відеозапису до відзиву на позовну заяву, який наявний в системі Електронного Суду (аркуші справи 76-80), а також поданого до апеляційного суду на флеш-носії з відеозаписом долученого до клопотання від 17.07.2024 судом підтверджено правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо винуватості позивача у вчиненні наведеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 порушив режим в пункті пропуску, а саме здійснював фото та відео зйомку посадових осіб відповідача та службового приміщення, що зафіксовано на відеозаписі, а тому колегія суддів вважає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 202 КУпАП правильно, а всі викладені доводи позивача не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, що оспорюється, а зводяться до намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Отже, відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП, оскільки він порушив режим в пункті пропуску через державний кордон України, натомість, доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем вказаного правопорушення апеляційний суд під час розгляду справи не здобув.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення №164243 від 29 лютого 2024 року є правомірною, а тому прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає вимогами чинного законодавства України та доданим до справи доказам.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.

Оцінюючи доводи позивача, що у постанові не зазначено номеру наказу від 29.08.2011, а у тексті не було дотримано норми ст.ст.33, 34, 35 КУпАП, також текст у відповідній графі постанови є незрозумілого змісту та суті, то апеляційний суд враховує практику Верховного Суду від 14.08.2018 по справі № 826/15341/15, від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16, від 28.11.2018 по справі № 537/1214/17, де Верховний Суд дійшов висновків про те, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Водночас Верховний Суд зазначив, що якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Отже, апеляційний суд відхиляє доводи представника позивача щодо незаконності оскаржуваної постанови в цій частині, оскільки не зазначення номеру наказу є дефектом рішення, проте дозволяє встановити, зокрема позивача і його порушення законодавства, за яке застосовується відповідна санкція, а відтак не може сприйматися як безумовна підстава для висновку щодо протиправності рішення і, як наслідок, про його скасування.

Пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні даного позову.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Щодо стягнення судових витрат на підставі частини 6 статті 139 КАС України, то з урахуванням результату розгляду справи в апеляційному суді, такі не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2024 року у справі №154/967/24 провадження №2-а/161/131/24 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді С.М. Шевчук

Р.В. Кухтей

Повний текст постанови складено 22.07.2024