Справа № 754/16609/23
Суддя: Шролик І. С.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадженя 2-а/756/111/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Крикун І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, в якому просила суд: скасувати рішення інспектора Патрульної поліції у м. Києві Кірдоди В.І. про накладення штрафу в розмірі 510,00 грн на ОСОБА_1 визнати протиправним; постанову ЕАС № 7205585, винесену 21 червня 2023 року інспектором Патрульної поліції у м. Києві Кірдодою В.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 05 липня 2023 року отримала оскаржувану постанову засобами поштового зв`язку. Інспектором УПП у м. Києві лейтенантом поліції Кірдодою В.І. 21 червня 2023 року винесено постанову серії ЕАС №7205585 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Постанову про накладення адміністративного стягнення позивач вважає незаконною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, складену без врахування фактичних обставин справи, а також з порушенням норм процесуального права. У тексті постанови внесено завідомо неправдиві відомості про час вчинення правопорушення. У тексті постанови часом вчинення вказана 15 год. 33 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , хоча вона із чоловіком з 11:15 до 15:45 год. перебували за іншою адресою: АДРЕСА_2 та складали повідомлення про злочин за фактом нападу на них та нанесення їм тілесних ушкоджень. Також, зазначає, що у постанові міститься посилання на факт роз`яснення їй прав передбачених ст. 268 КУпАП, проте їй права не роз`яснювались. Інспектор УПП у м.Києві Кірдода В.І. у день складення постанови для ознайомлення зі змістом, постанову не надавав, поставити підпис не пропонував. Своїх персональних даних вона інспектору не сповіщала, персональні дані взято з повідомлення про злочин, яке приймав оперуповноважений ВКР Деснянського УП ГУНП в м.Києві Тимофеєв В.П. , цим порушено ст.32 Конституції України та ст. 182 КК України.

Рух справи

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26 січня 2024 року справу передано головуючому судді Шролик І.С.

27 лютого 2024 року від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву в якому просять залишити позовну заяву без задоволення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Посилаються, що інспектор поліції виклав у постанові обставини, які особисто бачив при виконанні посадових обов`язків.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови залишено без розгляду з підстав, визначених ч. 3 ст. 123 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року скасовано, справу направлено до Оболонського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду без виклику осіб на 22 липня 2024 року. Сторони в судове зсідання не викликалися.

Згідно ч. 5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Встановлено, що інспектором УПП у м. Києві лейтенантом поліції Кірдодою В.І. 21 червня 2023 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7205585. Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень (а.с.28).

З постанови слідує, що 21 червня 2023 року о 15 год. 33 хв. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 , безпідставно вийшла на проїзну частину, де дві смуги для руху в кожному напрямку, розділені суцільною подвійною лінією дорожньої розмітки та стояла на ній, на зауваження не реагувала, чим порушила п.4.1.4 г ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 127 КУпАП.

Застосовані норми діючого законодавства

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до положення ч.1 ст.127 КУпАП адміністративна відповідальність настає за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи крісло колісне.

Згідно з вимогами п. 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до п. 4.14. ПДР Пішоходам забороняється:

a) Виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;

в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;

ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;

д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3 839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні ним п.п. 4.7 ПДР України, відповідачем до відзиву не надано доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Незважаючи на те, що в оскаржуваній постанові у пункті 7 зазначено, що до постанови також додається запис з боді камери 470315, який суду відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки факт порушення ПДР не доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог пунктів 1-3 ч.1 ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП, передбачено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи сукупність викладених обставин, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийнятої ним постанови та порушення позивачем вимог ПДР України, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного серії ЕАС №7205585 від 21 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 127 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2,5,9, 74-77,139, 241-246, 250, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7205585 від 21 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 грн., провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (; 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 липня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик