Справа № 303/5460/24
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Мукачево Справа №303/5460/24 2-а/303/47/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: (1) Департаменту патрульної поліції;

(2) капрала поліції другого взводу четвертої роти Мукачівського окремого підрозділу управління патрульної поліції у Закарпатській області Петаха Владислава Михайловича

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2409028 від 17.06.2024 (надалі Постанова).

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про незаконність Постанови, внаслідок допущених працівником поліції порушень при розгляді справи та складанні постанови.

ОСОБА_1 також посилається на те, що він був позбавлений можливості зібрати докази, залучити свідків, його не було ознайомлено з правами, а також доказами, які б прямо «вказували» на вчинення ним правопорушення.

На підставі ухвали суду від 27 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

1 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усунення недоліків та подав нову редакцію позовної заяви.

Ухвалою суду від 2 липня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено судом проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав.

15 липня 2024 року уповноважений представник відповідача (1) подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. До відзиву також приєднано диск з відеозаписом, який на думку сторони відповідача (1), спростовує доводи позивача по справі.

У поданому суду відзиві представник посилається на те, що транспортний засіб ОСОБА_1 було зупинено на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор поліції належним чином представився та пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки позивачу. Встановивши факт вчинення правопорушення, передбаченого п. 8.4 «в» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, інспектор прийняв рішення про складання адміністративних матеріалів. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується його підписом в Постанові та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

За доводами представника відповідача (1), водій, здійснивши завантаження транспортного засобу, повинен був виїхати із зони дії дорожнього знаку 3.3. та вул. Кооперативної за межі м. Мукачева найближчим перехрестям та продовжувати рух об`їзною дорогою міста, натомість він здійснив рух містом, нехтуючи п. 3.45 Розділу 33 ПДР України та вимогою заборонних дорожніх знаків 3.3, які були розташовані по маршруту його руху в напрямку вул. Ужгородської, через вул. Університетську, внаслідок чого, і був притягнутий до адміністративної відповідальності.

З урахуванням положень частини восьмої ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

17.06.2024 року капралом поліції 2 взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Петах В.М. було винесено постанову серії ЕНА №2409028 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 . Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В Постанові зазначено, що 17.06.2024 о 00 год. 58 хв. в м. Мукачево, вул. Університетська (Червоноармійська), 91, водій керуючи транспортним засобом не виконав вимогу знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», а саме здійснив рух в дії знаку, чим порушив п. 8.4 в ПДР порушення вимог заборонних знаків.

У тексті позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що є водієм ТОВ «Нова Пошта», а тому його робота пов`язана з отриманням та доставкою пошти навіть у тих місцях, де є заборонні знаки, що обмежують проїзд вантажних автомобілів. За доводами позивача, 17.06.2024 під час його проїзду від бази до місця, де його зупинила поліція, він не порушив дію жодного знаку, хоча за неможливості проїхати мав право це зробити, враховуючи «характер» роботи транспорту «Нової пошти».

Як вбачається з наданих позивачем товарно-транспортних накладних №102-96221797 від 17.06.2024 та №102-96221791 від 17.06.2024 (а.с. 8-9), маршрут транспортного засобу позивача пролягав з м.Мукачева, термінал (вул. Кооперативна, 4) до м. Києва.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Відповідно до ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступного висновку.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п.3.3 п. 3 Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, заборонено рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів. При цьому, не поширюється дія даного знака на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Поряд з цим, позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, вказаного в Постанові.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Із відеозапису, наданого відповідачем (1), встановлено, що позивач під час розмови з поліцейським, в загальному, свою незгоду із наявністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення мотивував тим, що дія знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено» не поширюється на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні, а також специфікою своєї роботи. Як вбачається з усних пояснень позивача, він здійснив заїзд з напрямку ринку «Гід». Поряд з цим, працівником поліції було звернуто увагу водія на те, що в такому разі йому слід було виїхати із зони дії знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено» на найближчому перехресті до місця призначення, чого ОСОБА_1 не зробив.

Таким чином, судом встановлено, що завантаження транспортного засобу позивача згідно з наданими ним товарно-транспортними накладними (а.с. 8-9) мало відбутися на вул. Кооперативній в м. Мукачево. Пункт призначення м. Київ. Як вбачається з відеозапису, позивач підтвердив заїзд транспортного засобу з напрямку ринку «Гід» (вул. Т. Масарика).

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача (1) наведеними у відзиві на позов відносно того, що здійснивши завантаження вантажного транспортного засобу, водію слід було виїхати із зони дії дорожнього знаку 3.3 та з вул. Кооперативної за межі м. Мукачева найближчим перехрестям та продовжувати рух об`їзною дорогою міста. Натомість ОСОБА_1 здійснив рух містом, чим порушив вимоги заборонних дорожніх знаків 3.3, які були розташовані по маршруту його руху в напрямку вул. Ужгородської, через вул. Університетську в м. Мукачево, де він і був зупинений працівниками поліції.

При цьому, позивач не аргументував жодними чином необхідність доставлення ним вантажу в місто Київ саме через вул. Університетську, відповідно до поданих ним товарно-транспортних накладних.

Не знайшли свого доказового підтвердження також доводи позивача відносно того, що працівник поліції не ознайомив його з правами, оскільки це спростовується відеозаписом наданим представником відповідача (1). В свою чергу, будь-яких клопотань ОСОБА_1 під час складання спірної Постанови не заявляв та перешкод у цьому не мав.

Посилання позивача на те, що поліцейський мав скласти протокол про правопорушення, в якому він міг би висловити свої заперечення, а не постанову у формі «чеку» не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11. 2015 року №1395 (надалі Інструкція).

Зокрема, відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 5 Розділу ІV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу.

Таким чином, оспорювана за предметом позову Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, що відповідає вимогам законодавства.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості крім усних пояснень надати письмові заперечення чи заявляти клопотання.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем (1) доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому підстави для скасування оскаржуваної за предметом позову Постанови - відсутні.

Також, суд звертає увагу на те, що позивачем було невірно зазначено назву відповідача (2), крім того, він є неналежним відповідачем в межах розгляду даної справи.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відтак, капрал поліції другого взводу четвертої роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Петах В,М. не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року прийнятій у справі №461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).

Отже, органом Національної поліції, у даній справі та належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена оскаржувана Постанова.

З наведеного вище вбачається, що відповідач (2) є неналежним відповідачем в межах розгляду даної справи, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього.

Поряд з цим, суд констатує, що з урахуванням наведених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, оскаржувана Постанова не підлягає скасуванню, у зв`язку з доведеністю вини позивача належними та допустимими доказами, що передбачає наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати по справі у сумі 605,60 гривень (судовий збір, а.с. 3) підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 246, 250, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2409028 від 17.06.2024 - залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

4. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: (1) Департамент патрульної поліції, м.Київ, вул. Федора Ернста 3, .

(2) капрал поліції другого взводу четвертої роти Мукачівського окремого підрозділу управління патрульної поліції у Закарпатській області Петах Владислав Михайлович, 89600, м. Мукачево, вул. Валенберга, 31.

Суддя В.В. Кость