Справа № 404/2276/24
Суддя: Іванова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/2276/24
Номер провадження 2-а/404/45/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови, просив суд визнати протиправними дії відповідачів по винесенню 04 березня 2024 року постанови серії ЕНА № 1584344 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.; скасувати як протиправну постанову серії ЕНА № 1584344 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 04 березня 2024 року о 15:42:08 інспектором відносно позивача винесена постанова серії ЕНА № 1584344, відповідно якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. Вважає дії відповідачів по винесенню зазначеної постанови протиправними, внаслідок чого сама постанова підлягає скасуванню.

Вказано, що доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення не існує в матеріальному світі, а працівником поліції оскаржена постанова винесена на підставі припущення того, що ОСОБА_1 не маючи відповідних документів на право керування транспортним засобом, керував ним. Крім того, немає доказів того, що позивач був зупинений поліцейським, як невірно зазначено у постанові.

Позивач зазначає, що автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , яким нібито керував відповідач, взагалі йому на праві власності не належить, про що і зазначено в оскаржуваній постанові.

Вважає, що оскільки у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП, постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2024 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

12 квітня 2024 року від представника відповідачів та третьої особи до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, до матеріалів справи додано відео фіксацію вчинення самого правопорушення та розгляду справи від 04 березня 2024 року. Позивача було належним чином повідомлено про причини зупинки його транспортного засобу у відповідності до вимог законодавства. Під час перевірки особи за базою даних інформаційного порталу Національної поліції було встановлено, що ОСОБА_1 не отримував водійське посвідчення. Окрім цього після зупинки транспортного засобу у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Вказано, що інспектором спільно з напарником були складені адміністративні матеріали на позивача, а саме протокол за ч. 2 ст. 123 КУпАП, протокол за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дані адміністративні протоколи були об`єднані в єдине провадження. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортними засобами строком на 1 рік.

Представник зазначав, що із відеозаписів вбачається, що позивач під час надання усних пояснень по суті справи не заперечував той факт, що саме він керував транспортним засобом та відповідно до відеозапису був згоден з постановою. Позивач надав суду завідомо неправдиву інформацію, що встановлено достеменно із відеозапису. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

26 квітня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідно якої вказано, що з доданих відеозаписів взагалі неможливо встановити особу, яка керувала автомобілем. Інших доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення не існує, а працівником поліції постанова винесена на підставі припущення того, що позивач не маючи відповідних документів на право керування транспортним засобом, керував ним. Такого доказу, як запис саме керування позивачем транспортним засобом не існує, тому він автомобілем не керував. Немає доказів того, що позивач був зупинений поліцейським, як невірно зазначено у постанові.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Семенов Є.О. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів та третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши DVD-R диск, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом установлено, що постановою інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича серії ЕНА №1584344 від 04 березня 2024 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 а ПДР України за ч.2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу адміністративного впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Учасники дорожнього руху, серед іншого, зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, що передбачено ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності посвідчення водія відповідної категорії особа несе відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. N 340 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Отже, виходячи з формулювань диспозиції указаних статей суб`єктом адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП є особа, яка здійснює керування транспортним засобом.

Основною ознакою, за якою визначається об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, є саме відсутність посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

При цьому диспозиція частини 2 статті 126 КУпАП не є бланкетною нормою і не потребує посилання на порушення інших нормативно-правових актів, вона встановлює конкретне правило (заборону керувати транспортним засобом особі, яка не має такого права) і не потребує деталізації з посиланням на Правила дорожнього руху.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Відповідно до статті 222 КУпАП на органи Національної поліції покладено повноваження щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 126 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем суду надано диск з відеозаписом події.

Так, у судовому засіданні були досліджені матеріали відеозйомки, надані відповідачем, які чітко відображають факт порушення позивачем ч.2 ст. 126 КУпАП, позивач на відео не заперечує факт керування ним транспортним засобом. Посвідчення водія працівникам поліції на їх вимогу не надав.

Крім того, як вбачається з відзиву, наданого стороною відповідача позивача у судовому порядку визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2, ч. 2 ст. 123, ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджує факт керування транспортним засобом.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», практику якого повинні застосовують національні суди при прийнятті рішення, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, законність оскарженої постанови.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд дійшов переконання, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 9, 12, 20, 77, 78, 79, 246, 268, 270 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення даного рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.07.2024 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда