Справа № 520/5061/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 липня 2024 року № 520/5061/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач-1, ВЧ НОМЕР_1 ), Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач-2, МОУ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо непроведення відповідного перерахунку та невиплати всіх сум грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення: надбавку за вислугу років у розмірі - 7335 грн; надбавку за особливості проходження військової служби - 4767,75 грн; індексацію грошового забезпечення - 2143,79 грн; одноразову допомогу при звільнення - 21657,98 грн; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік - 127553,63 грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби - згідно довідки за встановленою формою до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 12.09.2023 до моменту проведення фактичного розрахунку;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нескладання та невидачі ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2022 № 3 вбачається, що солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти 1, військової частини НОМЕР_1 , який призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що з 09.03.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730,00 грн на місяць, тарифний розряд 4/2, ШПК « солдат», ВОС-100915А.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2023 № 255 зазначено, що солдата ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас за підпунктом (б) (за станом здоров`я), вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 12.09.2023 виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 13.09.2023.

Вказує, що всупереч вимогам чинного законодавства України, військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) при звільненні позивача з військової служби не проведено перерахунок та виплату всіх сум належного йому грошового забезпечення за час проходження військової служби (у тому числі індексацію), не здійснено виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та вартості за неотримане речове майно.

Зазначає, що не давав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

24.01.2024 позивач подав звернення до відповідача стосовно здійснення перерахунку та виплати йому у повному обсязі всіх видів грошового забезпечення за час проходження мною військової служби, а саме : надбавки за вислугу років 7335 грн; надбавки за особливості проходження служби - 4767,75 грн; індексації грошового забезпечення - 2143,79 грн; одноразової допомоги при звільненні - 21657,98 грн; грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік - 127553,63 грн; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

На даний час сплив строк досудового врегулювання спору, жодної відповіді від військової частини НОМЕР_1 на своє звернення від 24.01.2024 не отримав.

Вважає бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 01.03.2024 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представник відповідача-1, у встановлений судом строк, правом надати відзив не скористався.

Ухвалою від 13 травня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Міністерство оборони України та витребувано у Міністерства оборони України відомості щодо нарахування ОСОБА_1 при звільненні надбавки за вислугу років; надбавки за особливості проходження військової служби; індексації грошового забезпечення; одноразової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби - згідно довідки за встановленою формою до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 та надати відповідні детальні розрахунки до матеріалів справи. Представник відповіда-2, у встановлений судом строк, надав відзив на адміністративний позов та просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі доводів викладених у ньому.

Ухвалою від 13 травня 2024 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії детальних розрахунків:

- виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення при звільненні, а саме надбавки за вислугу років; надбавки за особливості проходження військової служби; індексації грошового забезпечення; одноразової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби згідно довідки за встановленою формою до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178;

- довідку щодо вартості неотриманого речового майна при звільненні з військової служби згідно за формою відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178. На виконання вказаної ухвали, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України надала довідку за №2092 від 22.05.2024 та додатково повідомила, що видача довідки про вартість речового майна надається військовослужбовцям за їх рапортом. Рапорт про видачу довідки про вартість речового майна, не подавався до військової частини НОМЕР_1 , а тому підстави для видачі довідки про вартість речового майна ОСОБА_2 - відсутні.

Ухвалою від 13.06.2024 року повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії детальних розрахунків:

- виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення при звільненні, а саме надбавки за вислугу років; надбавки за особливості проходження військової служби; індексації грошового забезпечення; одноразової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби згідно довідки за встановленою формою до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178;

- довідку щодо вартості неотриманого речового майна при звільненні з військової служби згідно за формою відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

На виконання вказаної ухвали, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України надано довідку за вих. №2526 від 19.06.2024 та надано довідку за №2092 від 22.05.2024. В довідці за №2092 від 22.05.2024 зазначено усі розміри нарахувань та розрахунки грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди, надбавки за вислугу років, індексації грошового забезпечення, одноразової допомоги при звільненні, що витребувані на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 по справі №520/5061/24 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 по справі №520/5061/24 іншою інформацією чи формами розрахунків військова частина НОМЕР_1 , не володіє.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2022 № 3 вбачається, що солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти 1, військової частини НОМЕР_1 , який призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що з 09.03.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730,00 грн на місяць, тарифний розряд 4/2, ШПК « солдат», ВОС-100915А.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2023 № 255 зазначено, що солдата ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас за підпунктом (б) (за станом здоров`я), вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 12.09.2023 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 13.09.2023.

24.01.2024 позивач подав звернення до відповідача стосовно здійснення перерахунку та виплати йому у повному обсязі всіх видів грошового забезпечення за час проходження мною військової служби, а саме : надбавки за вислугу років 7335 грн; надбавки за особливості проходження служби - 4767,75 грн; індексації грошового забезпечення - 2143,79 грн; одноразової допомоги при звільненні - 21657,98 грн; грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік - 127553,63 грн; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Також, у заяві зазначено щодо необхідності виплати йому середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку; надання копії довідки про вартість речового майна, що належить до видачі згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; складання та видачі уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення.

Відповіді позивачем не отримано та відповідного перерахунку та виплати грошового забезпечення не здійснено.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною 1статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Абзацами 1, 2 ч. 4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Щодо надбавки за вислугу років, суд зазначає наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 4. Порядку № 260 (у редакції спірного періоду) грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.п.1-3 розділу IV «Виплата надбавки за вислугу років» Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди:

зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами);

проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі - кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах);

проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.

Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.

Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.

Згідно п.п. 6, 7 розділу IV Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців.

Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.

Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.

Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.

Аналіз вказаних положень Порядку № 260 вказує, що командир військової частини оголошує наказом обсяг вислуги років військовослужбовців, який враховується для обчислення надбавки за вислугу років. При цьому, наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності).

Суд зазначає, що позивач призваний на військову службу за мобілізацією з 09.03.2022 року та виключений за списків зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 12.09.2023 року. Період служби склав 1 рік 6 місяців 3 дні.

Відповідно до грошового атестату №121 ВЧ НОМЕР_1 від 12 вересня 2023 року № 1797 вказано, що надбавка за вислугу років складає 25 % та вислуга років становить 3 роки 7 місяців 27 днів.

Суд також зазначає, що до 12.03.2014 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 та наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) №42 був звільнений у запас за п. «б» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тобто на момент призову на військову службу за мобілізацією у позивача вже було право на встановлення йому надбавки за вислугу років з 09.03.2022 року у розмірі 25 %.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 12 вересня 2023 року № 1798 судом встановлено, що у період з квітня по листопад 2022 року надбавку за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання позивачу не нараховано та не виплачено.

Щодо вимоги позивача про визначення надбавки за вислугу років у розмірі - 7335 грн., суд зазначає, що ця вимога є передчасною, оскільки відповідачем відповідного розрахунку та виплати у період з квітня по листопад 2022 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання позивачу не здійснено.

Задля захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Щодо надбавки за особливості проходження військової служби - 4767,75 грн, суд зазначає наступне.

Виплата надбавки за особливості проходження служби регулюється розділом VI Порядку №260.

Відповідно пунктів 1-2 розділу VI Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків. Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на відповідний рік надбавка за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців збільшується на відповідний коефіцієнт згідно з Переліком окремих категорій військовослужбовців, яким збільшується розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби відповідно до мінімального розміру залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (додаток), або може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України у фіксованому розмірі до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби розраховується від мінімального розміру цієї надбавки, який встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Мінімальний розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65 відсотків. Залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби збільшується на відповідний коефіцієнт від 1 до 1,55. Розрахунковий розмір надбавки за особливості проходження служби, отриманий шляхом множення мінімального розміру щомісячної надбавки на відповідний коефіцієнт, округлюється в бік збільшення до одного знака після коми.

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що мінімальний розмір надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65% та такий розмір встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 12 вересня 2023 року № 1798 судом встановлено, що позивачу виплачувалась надбавка за особливості проходження служби за період з квітня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 65 % від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Судом встановлено, що позивачу протиправно не виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 25% за період з квітня по листопад 2022 року, яка є складовою для здійснення розрахунку надбавки за особливості проходження служби,

Враховуючи викладене, позивачу за період з квітня по листопад 2022 року надбавка за особливості проходження служби позивачу розраховувалась помилково, що порушило права позивача на отримання належного грошового забезпечення у цей період.

Щодо вимоги позивача про визначення надбавки за особливості проходження військової служби - 4767,75 грн, суд зазначає, що ця вимога є передчасною, оскільки відповідачем відповідного розрахунку та виплати у період з квітня по листопад 2022 року надбавки за особливості проходження військової служби позивачу не здійснено.

Задля захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження військової служби, з урахуванням надбавки за вислугу років, за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 надбавку за особливості проходження військової служби, з урахуванням надбавки за вислугу років, за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року та з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 9 цього ж Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) визначено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 1 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Згідно з п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

З аналізу вищевикладених норм слідує, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

У позовній заяві позивач наводить розрахунки суми індексації саме за період з квітня 2022 року по грудень 2022 року, яка має становити 2143,79 грн., втім матеріали справи не містять доказів того, що індексація взагалі була нарахована та виплачена позивачу, враховуючи викладене у суду відсутня можливість перевірити правильність її нарахування.

Задля захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Щодо одноразової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Абзацами 1-4 п. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених п. 2 - 4 ч. 2 ст. 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у п. 1 і 9 ч. 2 ст. 31) Закону України "Про розвідку".

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Оскільки судом встановлено, що позивачу не у повному обсязі нараховано надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби та не нараховано індексацію грошового забезпечення за 2022 рік, тому відповідачем помилково визначене місячне грошове забезпечення з якого повинно бути нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я.

Задля захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, суд зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Абзацом третім п. 14 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Оскільки судом встановлено, що позивачу не у повному обсязі нараховано надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби та не нараховано індексацію грошового забезпечення за 2022 рік, тому відповідачем помилково визначено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Задля захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

- звільнення з військової служби;

- загибелі (смерті) військовослужбовця;

- переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Водночас завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232).

Згідно з пунктом 2 розділу I Інструкції №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Зі змісту наведених норм слідує, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі нерозривно пов`язано з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Інструкції №232 мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Відповідно до пункту 29 розділу V Інструкції №232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Таким чином, позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби не видаються, тобто, при звільненні в нього не виникає право на отримання таких речей.

Наведене свідчить, що в позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення військової частини та звільненого зі служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби.

Враховуючи викладене, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з Військової частини середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, суд зазначає про таке.

За загальним правилом застосування законодавства пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 16.04.2020 у справі №822/3307/17 та від 27.08.2020 у справі №804/871/16.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

Суд звертає увагу на те, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме: - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні; - факту проведення з працівником остаточного розрахунку.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17, при заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку обов`язковому визначенню підлягають розмір спірного середнього заробітку та час затримки розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237 КЗпП України, вказав на те, що згідно зі ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За висновком Конституційного Суду України невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідачем нарахування і виплата грошового забезпечення позивача на виконання даного рішення не здійснені, а тому позовні вимоги про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів і середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нескладання та невидачі ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу позивача, що відповідачем, станом на час розгляду справи, не здійснено відповідного перерахунку певних видів грошового забезпечення позивача. Оскільки в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, і потрібно враховувати, що суд не повинен вирішувати вимоги на майбутнє, а тому права позивача в цій частині не порушені, такі вимоги є передчасними, і відповідно задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) надбавку за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження військової служби, з урахуванням надбавки за вислугу років, за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) надбавку за особливості проходження військової служби, з урахуванням надбавки за вислугу років, за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2022 року та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25 липня 2024 року.

Суддя Бадюков Ю.В.