Справа № 560/10718/24
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 липня 2024 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 25 липня 2024 року подав до суду заяву про забезпечення позову від 25.07.2024, в якій просить вжити заходу забезпечення позову ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, шляхом зупинення дії індивідуального акта - постанови Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 червня 2024 року про результат медичного огляду щодо придатності до військової служби, ОСОБА_1 , оформленої довідкою військово-лікарської комісії, - до набрання рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 має намір подати позов, який буде мотивовано тим, що позивач 23.07.2024 пройшов медичний огляд Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він не згідний із постановою ВЛК від 23.07.2024 про придатність до військової служби, яка йому не видана та з її точним змістом позивач не ознайомлений. Постанова ВЛК від 23.07.2024, що підлягає оскарженню, має очевидні ознаки протиправності, на які буде вказано в позовній заяві. При цьому з моменту ухвалення постанови відповідачем вона набула чинності і фактично виконується. Наслідки виконання постанови для позивача є незворотними, оскільки висновки, викладені в ній, безпосередньо впливають на категорію військового обліку військовозобов`язаного, можливість його призову до певних родів військ. Дієвого механізму повороту виконання постанови ВЛК у разі втрати позивачем здоров`я внаслідок призову до військ або частин, до служби в яких він непридатний за станом здоров`я, не існує. За таких обставин жодне рішення адміністративного суду не забезпечить і не може забезпечити позивачу повного поновлення порушеного права.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 КАС України).

Отже, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

При цьому вищезазначені підстави для вжиття заходів забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року по справі № 461/3212/17.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року по справі №640/5463/19.

Отже, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року по справі №640/8742/20 вказав, що положеннями частини другої статті 150 КАС України передбачено забезпечення позову не у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а у випадку необхідності докладання значних зусиль та витрат для виконання рішення суду або в поновленні порушених прав, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (п.35).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 28 березня 2020 року у справі №800/521/17: "позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин".

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Цей висновок відповідає Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 р., згідно з якою рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі № 640/1498/19.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом. При цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності, і доводитися доказами.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, медичних документів, постанови ВЛК від 23.07.2024 про придатність до військової служби, яку він має намір оскаржувати. При цьому, потрібно враховувати, що наявність ознак протиправності оскаржуваного акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості, достатності і достовірності як кожного доказу окремо, так і у їхній сукупності. Водночас, суд звертає увагу на те, що посилання на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі. Відмова у задоволенні цієї заяви не є вирішенням спору по суті на користь відповідача, як вказує представник позивача, адже постанова ВЛК від 23.07.2024 оскаржується як в судовому, так і позасудовому порядку, і при цьому суди не роблять висновки про придатність чи непридатність до військової служби з медичного критерію, що у подальшому може бути встановлено вищестоящою ВЛК. Відтак, немає 2-х обставин визначених ч.2 ст.150 КАС України для забезпечення позову, тому суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повне судове рішення складене 25 липня 2024 року 16:32

Головуючий суддя А.І. Петричкович