Справа № 650/2112/24
Суддя: Каневський В. О.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 650/2112/24
Номер провадження 2-а/954/6/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області у складі

головуючого судді Каневського В.О.

за участю секретаря судового засідання Ферко Г.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 8 роти 2 батальйону Управління поліції в Одеській області, старшого лейтенанта поліції Оргєєвої Катерини Владиславівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора 1 взводу 8 роти 2 батальйону Управління поліції в Одеській області, старшого лейтенанта поліції Оргєєвої Катерини Владиславівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що 25.04.2024 відповідачем відносно позивача винесено постанову серії ЕНА №1996173 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Згідно з цією постановою було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення пункту 12.9.6. Правил дорожнього руху України.

Так, вбачається, що 25.04.2024 о 13 год. 35 хв. позивач, рухаючись на автомобілі «Subaru Tribeca» нз НОМЕР_1 по трасі М-14 29 км с. Іванове (Свердлове) в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» зі швидкістю 76 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 26 км. Висновок про порушення правил дорожнього руху було зроблено відповідачем на підставі даних приладу автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху "TruCam 008402", а саме знятого ним відео.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є незаконними у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП) з огляду на наступне.

1)На підтвердження здійсненого перевищення швидкості руху до постанови додано відео. При цьому на зазначеному відео не видно місцевості, де проводилась зйомка, та знаку обмеження швидкості руху, отже не можна зробити висновок про дозволену в цьому місці швидкості та про її перевищення. У постанові зазначено, що швидкість вимірювалась за допомогою приладу "TruCam 008402", що не є приладом автоматичної фіксації порушень ПДР, оскільки: не може працювати без прямої участі людини; об`єкти контролю, зона контролю та параметри контролю об`єктів встановлюються при прямій участі людини; у технічній документації на виріб відсутня інформація про роботу засобу в автоматичному режимі.

2)При вимірюванні співробітником поліції 25.04.2024 о 13 год. 35 хв. швидкості руху автомобіля, який рухався із увімкненим круїз контролем зі сталою швидкість 70 км/год, останній тримав прилад для вимірювання швидкості руху "TruCam 008402" в руках, при цьому не стояв на місці, а наближався назустріч транспортно засобу, яким керував позивач. При дослідженні доказу помітно значне тремтіння приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачене свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

3)Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70"), що визначено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку - фіксацію повинна бути розміщена на видному місці. Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку " 5.70" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматично.

4)Наявна необхідність інформування водіїв про відеоспостереження, яка пояснюється тим, що цивільне законодавство гарантує захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- і відеозйомок. Згідно зі ст. 307 ЦК України: Фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відео лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відео припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відео, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відео, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

5)Оскаржувана постанова не містить посилання на докази, на підставі яких позивача притягнуто до відповідальності.

З огляду на викладене, позивач просив: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1996173 від 25.04.2024 про накладення відносно нього, ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що за постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1996173 від 25.04.2024, 25.04.2024 о 13 год. 35 хв. ОСОБА_1 , рухаючись на автомобілі «Subaru Tribeca» нз НОМЕР_1 по трасі М-14 29 км с. Іванове (Свердлове) в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» зі швидкістю 76 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 26 км. Накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Разом з тим п. 1.1 ПДР відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР згідно із п. 1.3 ПДР.

Пункт 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним

Загальні обмеження швидкості, зокрема п. 12.4 ПДР, поширюється на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Пунктом 12.9 (б) ПДР, визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує більш як на двадцять кілометрів на годину та саме в межах населеного пункту.

Так, позивач заперечував щодо правильності виміру швидкості руху його автомобіля, з огляду, що "TruCam 008402", що не є приладом автоматичної фіксації порушень ПДР, оскільки: не може працювати без прямої участі людини; об`єкти контролю, зона контролю та параметри контролю об`єктів встановлюються при прямій участі людини; у технічній документації на виріб відсутня інформація про роботу засобу в автоматичному режимі.

Надаючи оцінку таким твердженням, суд враховує, що за оскаржуваною постановою доказом факту адміністративного правопорушення є відеофіксація події. Натомість, відповідач такого доказу не надав. Отже, залишаються неспростованими доводи позивача про правильність виміру приладу.

Також, залишаються неспростованими доводи позивача про те, що на відео не видно місцевості, де проводилась зйомка, та знаку обмеження швидкості руху, отже не можна зробити висновок про дозволену в цьому місці швидкість та про її перевищення.

Враховуючи положення ч.2 ст.77 КАС України, відповідач не довів правомірність свого рішення. Відтак, враховуючи наявність спору щодо правомірності дій відповідача, відсутність доказів, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення (щодо швидкості руху, місця вчинення адміністративного правопорушення, наявності знаків), позов підлягає задоволенню.

Також, суд враховував, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом "Про Національну поліцію" (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію". Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

З огляду, що відповідач не надав доказів того факту, що 25.04.2024 о 13 год. 35 хв. під час фіксації швидкості руху автомобіля позивача «Subaru Tribeca» нз НОМЕР_1 по трасі М-14 29 км с. Іванове (Свердлове) був наявний дорожній знак " 5.70", а також змонтована/розміщена автоматична фототехніка і відеотехніка фіксації на видному місці, тому неможливим є встановлення правомірності дій відповідача щодо фіксування швидкості.

Отже, у ході розгляду справи відповідач не довів правомірності своїх дій щодо винесення оскаржуваної постанови, з огляду, що не надані докази:

-точності виміру приладу "TruCam 008402";

-місця фіксації події;

-наявності або відсутності дорожнього знаку «5.70» ПДР;

-наявності або відсутності дорожнього знаку «3.29» ПДР.

Щодо тверджень позивача про необхідність інформування водіїв про відеоспостереження, яке пояснюється тим, що цивільне законодавство гарантує захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- і відеозйомок, суд зазначає наступне.

Перевищення швидкості та інші форми небезпечного водіння приводять до ризиків для всіх учасників дорожнього руху, тому позитивним обов`язком держави є створення всіх превентивних умов для захисту життя та здоров`я учасників дорожнього руху. Саме таким заходом є відеофіксація руху автомобілів. Позивач зазначає, що саме по собі непроінформування його, як водія, про відеофіксацію становило порушення його прав в розумінні ст.307 ЦПК України та ст.13 ЄКПЛ, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 щодо ефективності засобу юридичного захисту.

Так, відеофіксація може становити втручання у право (ст.8 ЄКПЛ), однак не означає автоматичне порушення права. Будь-які дії або бездіяльність з боку держави, направлені на обмеження, звуження прав, закріплених Конвенцією, можна визначити як «втручання» держави у реалізацію громадянами своїх прав, передбачених Конвенцією. Розуміння того, як права можуть бути обмежені, а також принципів необхідності і пропорційності такого обмеження має вирішальне значення для розуміння тлумачення і застосування прав, закріплених у Конвенції. Тобто «втручання» у право та «порушення» права не є тотожними поняттями, і для встановлення порушення ст.8 ЄКПЛ заявник повинен зазначити про відсутність балансу між гарантованим правом та його обмеженням. Однак цього в ході судового розгляду не було продемонстровано.

Також нерелевантним є посилання позивача на застосовність ст.13 ЄКПЛ, за якою «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Мета статті 13 ЄКПЛ полягає в тому, щоб забезпечити засоби, за допомогою яких особи можуть отримати захист на національному рівні у разі порушення їхніх конвенційних прав до того, як їм доведеться запустити міжнародний механізм подання скарги до Суду («Кудла проти Польщі» (Kudіa v. Poland) [ВП], 2000, § 152). Таким чином, стаття 13 в принципі стосується скарг на істотні порушення положень Конвенції. Ця стаття, прямо виражаючи зобов`язання держав захищати права людини насамперед у межах їхньої правової системи, встановлює додаткову гарантію для особи, щоб забезпечити, що вона ефективно користується цими правами (там само, § 152). Отже, до вказаного спору з урахуванням предмету спору та заявлених підстав позову не може бути застосовною ст.13 ЄКПЛ.

Щодо посилання позивача на норми Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 щодо ефективності засобу юридичного захисту, суд зазначає, що таке посилання є загальним, не відображає, яке саме право позивача є застосовним у такому спорі, та в чому полягало його порушення.

Щодо посилання на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду №758/8181/23 від 24.01.2024, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.ст.6, 9, 73-78, 90, 241-246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Інспектора 1 взводу 8 роти 2 батальйону Управління поліції в Одеській області, старшого лейтенанта поліції Оргєєвої Катерини Владиславівни (місцезнаходження: 65014, вул. Єврейська, 12 м. Одеса) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1996173 від 25.04.2024 про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяВ.О. Каневський