Справа № 480/5725/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
25 липня 2024 року Справа № 480/5725/24
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Глазько С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області щодо відмови у перерахунку пенсії за період з 05.05.2009 до 23.04.2020, з урахуванням стажу за період роботи з 01.07.1981 по 01.04.1982 в Жовтневій клінічній лікарні №14 в шкіряному відділенні медичною сестрою у подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV за період з 05.05.2009 до 23.04.2020, врахувавши стаж роботи з 01.07.1981 по 01.04.1982 в Жовтневій клінічній лікарні №14 в шкіряному відділенні медичною сестрою у подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області компенсувати втрати недонарахованої частини пенсії.
Ухвалою суду від 04.07.2024 позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою. При цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було. В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та надати докази поважності причин пропуску такого строку, та засвідчити належним чином копії документів, які додані позивачем до позовної заяви.
Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху отримана позивачем 18.07.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
На виконання вимог вказаної ухвали, позивачем надано належним чином засвідчені копії документів та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка мотивована тим, що відповідно до висновків висловлених Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17 процесуальний закон в частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.
Також зауважує, що під час нарахування пенсії жодних документів про нарахування пенсії посадові особи відповідача їй не надавали. Зазначає, що 27.03.2024 та 05.04.2024 вона була на прийомі у відповідача та звернулася з проханням надати всі документи, які підтверджують суму нарахованої пенсії і лише після отримання зазначених документів, позивач дізналася про те, що відповідачем невірно визначено її стаж за період роботи в Жовтневій лікарні № 14.
Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та доводи, викладені у заяві, вважає, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.
Як встановлено зі змісту позовних вимог, позивач, окрім іншого, просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області щодо відмови у перерахунку пенсії за період з 05.05.2009 до 23.04.2020 з урахуванням стажу за період роботи з 01.07.1981 по 01.04.1982 в Жовтневій клінічній лікарні №14 в шкіряному відділенні медичною сестрою у подвійному розмірі та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком за період з 05.05.2009 до 23.04.2020, врахувавши стаж роботи з 01.07.1981 по 01.04.1982 в Жовтневій клінічній лікарні №14 в шкіряному відділенні медичною сестрою у подвійному розмірі.
Отже, з матеріалів позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли ще у 2009-2020 роках (як самостійно зазначено позивачем у позовній заяві), однак із вказаною позовною заявою позивач звернулася до суду лише 01.07.2024.
Суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 11.11.2021 у справі № 260/611/21 зазначив, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгі" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.
Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Суд звертає увагу позивача на те, що дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду, призведе до порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права та, відповідно не забезпечення належного відправлення правосуддя.
Окремо, суд наголошує, що аналізуючи постанову Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 646/6250/17, на яку посилається позивач, можна зробити висновок, що Верховний Суд акцентує увагу на загальному порядку обчислення строків звернення до суду та не робить виключення для соціальних справ. У постанові від 19.06.2018 у справі № 646/6250/17 йдеться про те, що законодавство не передбачає особливостей у визначенні строків звернення до суду для справ, що стосуються соціального захисту.
Позивач стверджує, що під час нарахування пенсії жодних документів посадові особи відповідача їй не надавали і лише після особистого звернення 27.03.2024 та 05.04.2024 до пенсійного фонду, вона отримала зазначені документи з яких встановила, що відповідачем невірно визначено її стаж за період роботи в Жовтневій лікарні № 14 при виплаті їй пенсії у період часу з 2009 року по 2020 рік (включно).
Утім, суд наголошує, що ці обставини не змінюють факт пропуску встановленого шестимісячного строку для звернення до суду, оскільки це свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
З огляду на викладене, аргументи позивача про непорушення строків звернення до суду є безпідставними. Верховний Суд у своїх постановах не надає підстав для поновлення строку у даному випадку.
Суд наголошує, що позивачем дійсно пропущено строки звернення до суду, що підтверджується датами подання відповідних документів. Таким чином, з урахуванням аналізу постанови Верховного Суду та обставин справи, можна стверджувати, що строки звернення до суду позивачем були пропущені, і її заява про поновлення строку не має належного правового обґрунтування.
За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу
Оскільки позивач звернулася до суду після закінчення встановленого законом строку та протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху не подала до суду належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовною заявою, суд визнає неповажними вказані в заяві про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення такого строку звернення до адміністративного суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя С.М. Глазько