Справа № 820/6173/16
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 липня 2024 року м. ПолтаваСправа № 820/6173/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

суддів Удовіченка С.О., Костенко Г.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року у справі №820/6173/16 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду, просила: зобов`язати нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат, нарахованих за останньою посадою, у відповідності до частини першої статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, у зв`язку з прийняттям відставки.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року у справі №820/6173/16, яка набрала законної сили 25.03.2017, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

19 червня 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій вона просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2017 року по справі №820/6173/16 та прийняти нову постанову, якою зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат, нарахованих за останньою посадою, у відповідності до частини першої статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, у зв`язку з прийняттям відставки.

Заяву аргументує тим, що 15 квітня 2020 року рішенням Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення пп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. №1166-VII, застосованого судом при прийнятті рішення від 03.02.2017 у адміністративній справі №820/6173/16.

Ухвалою від 23.06.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №820/6173/16 залишено без руху.

14.07.2020 позивачем усунуто недоліки заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2017 у справі №820/6173/16, визначені ухвалою від 23.06.2020.

Ухвалою від 20.07.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2017 у справі №820/6173/16 прийнято до розгляду та відкрито провадження за виключними обставинами.

Від відповідача надійшов відзив в якому просив відмовити у задоволені заяви позивача.

Ухвалою від 05.08.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №808/1628/18.

Постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18 (адміністративне провадження №К/9901/29652/19) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 808/1628/18 залишено без змін.

Ухвалою суду від 03.07.2024 поновлено провадження у справі; призначено заяву до судового розгляду на 22 липня 2024 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд заяви без їх участі.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з заявою та доданими до неї доказами, відзивом на заяву, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі № 2-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII.

Конституційний Суд України констатував, що перехідний період між опублікуванням Закону № 1166-VII та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом № 1166-VII мали право на вихід у відставку, але станом на 01.04.2014р. ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, встановленому законодавством до внесення змін Законом №1166-VII.

На підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII суперечить частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі № 2-р/2020 визначено, що положення вищевказаного підпункту втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України установлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення

Зі змісту статті 152 Конституції України слідує, що Конституційний Суд України може самостійно визначати строк втрати чинності актом (його окремими положеннями).

Відповідно до частини 1 статті 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII Конституційний Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі № 2-р/2020 не сформульовано юридичної позиції стосовно правових наслідків визнання неконституційним положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI виключено статтю 136. Зокрема, у цьому Рішенні Конституційний Суд не робив висновків, що визнання неконституційним положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII означає поновлення дії статті 136 у тілі Закону № 2453-VI. Це Рішення не містить будь-якого іншого визначеного судом порядку його виконання.

Водночас за позицією Конституційного Суду додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000р. № 15-рп/2000).

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі № 2-р/2020 не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

За загальним правилом чинність закону (його окремих положень) припиняється в цілому або в окремій частині: а) законодавчим органом, шляхом прийняття відповідного закону (про внесення змін до закону, вилучення положень закону тощо); б) за рішенням Конституційного Суду України у разі визнання неконституційним закону або окремих його положень.

Норма закону, яка була вилучена іншим законом (внаслідок чого втратила свою чинність), що пізніше був предметом конституційного контролю, за результатами якого Конституційним Судом України прийняте рішення про визнання неконституційними положень закону, якими ця норма вилучена, не підлягає автоматичному поновленню, оскільки це суперечило б принципу поділу влади (стаття 6 Конституції України).

Відповідно до цього принципу повноваженнями на прийняття змін в законодавство чи заповнення прогалин внаслідок визнання законів чи інших нормативних актів неконституційними наділений парламент, як єдиний орган законодавчої гілки влади.

Згідно з частиною 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Приймаючи до уваги, що пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України визначено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, то дія цього підпункту втратила чинність 15.04.2020р. Спірні правовідносини між сторонами виникли до зазначеної дати.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020р. №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020р. у справі №4819/49/19 викладений висновок, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Аналогічна позиція Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо оцінки, як виключної обставини, рішень Конституційного Суду України, викладена, зокрема у постановах від 20 лютого 2023 року у справі № 822/55/17, від 25.07.2019р. у справі № 804/3790/17, від 23.12.2020р. у справі № 825/3135/15-а, від 28.10.2020р. у справі № 823/2372/17 та інші, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, і колегія суддів не бачить підстав для відступу від них.

Крім того, суд ураховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини однією з визначальних обставин, за яких легітимні (законні) очікування можуть охоронятися статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є законодавче закріплення права особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат тощо) або коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Однак не можна вважати законним очікування, коли у національному законодавстві відсутня норма права, яка передбачає право особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат, тощо) (рішення від 26 червня 2014 року в справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 і 71378/10).

У національному законодавстві на момент прийняття рішення Верховної Ради України від 16.07.2015р. №636-VIII про звільнення позивача із посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, а отже, підстави стверджувати про порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсутні.

Також, суд зазначає, що частиною 1 ст. 2 КАС України регламентовано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи приписи пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, суд дійшов висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

У даному випадку, спірне рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.02.2021р. у справі № 808/1628/18, від 22 грудня 2021 року справа №806/4915/15.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За приписами частини першої статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року у справі №820/6173/16 відмовити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року у справі №820/6173/16 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва
суддя суддя С.О. Удовіченко Г.В. Костенко