Справа № 200/4411/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 липня 2024 року Справа №200/4411/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

29 червня 2024 року засобами поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача яка полягала у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації-різниці відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 16.04.2020 по 27.11.2022 включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, в сумі 4463,15 гривень щомісячно за період з 16.04.2020 по 27.11.2022 включно в загальному розмірі 139994 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 14 копійок з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача яка полягала у нарахуванні та виплаті позивачу за період проходження військової служби з 16.04.2020 по 27.11.2022 включно одноразових додаткових видів грошового забезпечення (підйомної допомоги за 2020 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки) без урахування в складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких допомог, належної індексації грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок одноразових додаткових видів грошового забезпечення (підйомної допомоги за 2020 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки) позивачу за період проходження військової служби з 16.04.2020 по 27.11.2022 включно, врахувавши в складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких допомог, належну індексацію грошового забезпечення, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

При постановленні ухвали суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

За приписами статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина 1 статті 120 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини 1 та 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія частини 1 статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

В той же час, частинами 3 та 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Аналіз наведеного законодавства дає суду підстави для висновку, що до 19 липня 2022 року строк звернення з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, позивач безумовно пропустив тримісячний строк, оскільки був виключений зі списків особового складу військової частини 27 листопада 2022 року, а до суду звернувся тільки 29 червня 2024 року.

Позивач зазначив, що зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини він був виключений 27 листопада 2022 року, при цьому письмового повідомлення або інших документів, які б свідчили про нараховане та виплачене грошове забезпечення відповідачем надано не було. 08 червня 2024 року він звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, але відповіді не отримав. З огляду на наведене, позивач вважає, що не пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Суд не погоджується з цими аргументами позивача з огляду на таке.

В наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 листопада 2022 року №332 міститься інформація про суми, які були нараховані та виплачені позивачу при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 листопада 2022 року №332 є письмовим повідомленням позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а тому днем коли позивач дізнався про порушення своїх прав є 27 листопада 2022 року.

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду врегульовані частиною 3 статті 123 КАС України, відповідно до якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з частиною 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними […].

До позовної заяви ОСОБА_1 , на підставі якої було відкрито провадження у справі, не додані заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху.

Позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити підстави для поновлення строку та надати докази на підтвердження цих підстав.

Керуючись статтями 2, 3, 118, 120, 121, 122, 123, 171, 248, 251, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви: п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі не подання у встановлений судом строк заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала постановлена, складена та підписана 19 липня 2024 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.І. Циганенко