Справа № 420/14926/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.04.2024 №86 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років у вигляді рішення начальника відділу перерахування пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 27.03.2024 №319 перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплачувати пенсію, виходячи із розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати і без обмеження максимального (граничного) розміру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в органах прокуратури він працював з 06.08.1990 року по 25.07.2016 року. Пенсію за вислугу років позивачу призначено на підставі ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ довічно у розмірі 90% від суми середньої місячної заробітної плати і без обмеження її максимального (граничного) розміру, що підтверджується рішенням Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (протокол 62985 від 10.11.2006 року).

Позивач вказав, що отримавши від Одеської обласної прокуратури чергову довідку від 27.03.2024 року №319 із збільшеним розміром заробітної плати, він звернувся з заявою від 15.04.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок пенсії. Заява позивача супроводжувалась проханням здійснити перерахунок на тих самих умовах, на яких йому пенсію вже призначено, а саме: у розмірі 90% від заробітної плати і без обмеження граничного розміру пенсії.

За результатами розгляду згаданої заяви начальником відділу перерахування пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 17.04.2024 року №86 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років.

Позивач вказав, що в рішенні від 17.04.2024 №86 не обґрунтовано право начальника відділу перерахування пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області приймати рішення у відповідній сфері. У супереч пункту 4.2. Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в установленому порядку рішення за заявою позивача від 15.04.2024 не приймалось. Натомість, рішення про відмову у задоволенні заяви прийнято не керівником органу ПФУ (начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області), а начальником відділу перерахунків пенсій №2, що в своєму листі від 17.04.2024 №12425-12238/3-02/8-1500/24 Головне управління підтверджує.

Також позивач вважає, що встановлені Законом №1697-VІІ обмеження не можуть бути застосовані до осіб, яким пенсію призначено до набрання чинності цим Законом; і з точки зору змісту тих змін, що вносились до законодавства, і з точки зору непорушності приписів Конституції України.

Крім того, позивач зауважив на порушенні процедури розгляду його заяви та прийнятті спірного рішення всупереч приписам ст.ст.4, 12 Закону України Про адміністративну процедуру», без його участі в адміністративному провадженні.

Ухвалою від 20.05.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

27.05.2024 року від представника ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши, наступне.

Відповідач вказує, що позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру із розрахунку 90% від заробітної плати 17395,71 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі №420/5964/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII, з 13.12.2019 на підставі довідки прокуратури Одеської області від 05.03.2020 №319, з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання вищезазначеного рішення суду Головним управлінням перераховано пенсію із заробітної плати 44216,66 грн, та її розмір з 13.12.2019 становив 26680,00 грн, де основний розмір пенсії - 26530,00 грн. (44216,66 грн * 60%); надбавка на 1 утриманця - 150,00 грн.

За заявою від 30.09.2021 пенсію перераховано з 01.10.2020 на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 30.08.2021 №319, та її розмір становив 49541,20 грн, де основний розмір пенсії - 49391,20 грн (82318,66 грн * 60 %); надбавка на 1 утриманця - 150,00 грн.

Таким чином, розмір пенсії до виплати з 01.10.2020 встановлено на рівні 17120,00 грн, з 01.12.2020 - 17690,00 грн, з 01.07.2021 - 18540,00 грн, з 01.12.2021 - 19340,00 грн, з 01.07.2022 - 20270,00 грн, з 01.12.2022 - 20930,00 грн, з 01.03.2024 - 23610,00 грн.

За заявою від 15.04.2024 та долученою довідкою про заробітну плату від 27.03.2024 №319, виданою Одеською обласною прокуратурою, Головним управлінням прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років згідно Закону України Про прокуратуру від 17.04.2024 №86, оскільки чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії прокурорам в розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження максимальним розміром.

Вказане рішення відповідач вважає законним та обгрунтованим, а тому просить у позові відмовити.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.11.2006 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-XII у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на посаді прокурора району без обмеження її граничного розміру.

05.03.2020 року прокуратурою Одеської області видано позивачу довідку №319 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури розмір заробітної плати за нормами, чинними на 06.09.2017 року за відповідною (прирівняною) посадою начальника відділу.

30.04.2020 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії.

04.05.2020 р. ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №1085/03-18 про відмову в перерахунку пенсії.

Вказане рішення позивач оскаржив до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року у справі №420/5946/20, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №1085/03-18 від 04.05.2020 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, відповідно до вимог ст. 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VII на підставі довідки прокуратури Одеської області №319 від 05.03.2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат (в ЄДРСР рішення №95608145).

23.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про проведення перерахунку пенсії згідно Закону України Про прокуратуру на підставі довідки прокуратури Одеської області №319 від 05.03.2020 р., з урахуванням вищевказаного судового рішення.

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 10.09.2021 року (вих. № 16182-16748/3-02/8-1500/21) повідомлено позивача, що йому проведено перерахунок пенсії з 13.12.2019 р. на підставі довідки прокуратури Одеської області №319 від 05.03.2020 р. Також зазначено, що оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 р. у справі №420/5946/20 не зобов`язано позивача проводити перерахунок пенсії при збільшенні заробітної плати, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати та без обмеження її максимального розміру, пенсію перераховано відповідно до ч. 20 ст. 86 та ч. 15 ст. 86 Закону України Про прокуратуру. При цьому надано позивачу розпорядження про перерахунок пенсії, згідно якого пенсію обчислено в розмірі 60% від заробітку та обмежено максимальним розміром 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Вказану відмову в перерахунку пенсії, виходячи з розрахунку 90% від заробітної плати та без обмеження її максимального розміру, позивач оскаржив до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 року у справі №420/19240/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №16182-16748/3-02/8-1500/21 від 10.09.2021 року, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії (в ЄДРСР рішення №105602761).

27.03.2024 року Одеською обласною прокуратурою позивачу видано довідку №319 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій. Довідка видана на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019 та ст.ст. 81, 86 Закону України Про прокуратуру та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 №414) (а.с. 31).

15.04.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки від 27.03.2024 року №319, виданої Одеською обласною прокуратурою (а.с. 27-30).

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 17.04.2024 року №86 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії за вислугу років згідно довідки від 27.03.2024 року №319, виданої Одеською обласною прокуратурою, у розмірі 90% від заробітної плати та без обмеження максимального розміру пенсії (а.с. 35-36).

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.3 ст.81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно п.1 ч.4 вказаної статті посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора обласної прокуратури - 1,2.

Згідно абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Реалізація права позивача на перерахунок пенсії забезпечена саме рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно вказаного рішення Конституційного Суду України частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Отже, зі змісту ч.20 ст.86 Закону № 1697-VII випливає, що підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури є підставою для перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви від 15.04.2024 року позивачем додано довідку Одеської обласної прокуратури № 319 від 27.03.2024 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) за нормами, чинними на 01.01.2022 за відповідною (прирівняною) посадою начальника відділу, яка видана відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 та ст.ст.81, 86 Закону України «Про прокуратуру» та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414). Згідно вказаної довідки загальний розмір заробітної плати за відповідною (прирівняною) посадою начальник відділу складає 97440 грн (а.с.31).

Зі змісту листа відповідача від 17.04.2024 року № 12425-12238/З-02/8-1500/24 вбачається, що попередній перерахунок пенсії позивача проводився за його заявою від 30.09.2021 № 319 з 01.10.2020 року, і пенсія була обчислена у розмірі 60% від суми заробітної плати 82318,66 грн (а.с.33-34).

Отже, є очевидним, що розмір заробітної плати прокурорським працівникам за відповідною посадою, яку обіймав позивач, збільшився та з 01.01.2022 року становить 97440 грн.

За таких обставин, суд доходить висновку, що у позивача виникли підстави для перерахунку його пенсії в силу приписів ч.20 ст.86 Закону № 1697-VII у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам.

Разом з тим, спірним рішенням від 17.04.2024 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку його пенсії за заявою від 15.04.2024 року, пославшись на наявність обмеження пенсії максимальним розміром згідно частини 15 ст.86 Закону № 1697-VII та визначення розміру пенсії - 60% від суми місячної заробітної плати згідно ч.20 ст.86 вказаного Закону.

Аналізуючи наведені у спірному рішенні від 17.04.2024 року підстави для відмови позивачу у перерахунку пенсії, суд зазначає таке.

Так, позивачу була призначена пенсія згідно із Законом № 1789-ХІІ, статтею 50-1 якого було врегульовано питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури.

Відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2011, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри 80 замінено цифрами 70.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри 70 замінено цифрами 60.

За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.

Водночас 15.07.2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015 року.

З набранням чинності Законом № 1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Вирішуючи питання щодо визначення норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії, має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом № 1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону № 1697-VII.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Суд зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20 (пункти 25-32 Постанови).

На час звернення позивача із заявою від 15.04.2024 року про проведення перерахунку пенсії стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Окрім того, щодо питання застосування при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає таке.

За змістом статті 2 Закону № 3668-VI (який набрав чинності 01.10.2011) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України Про прокуратуру, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Отже, положення пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме: надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Як було зазначено вище, Закон № 1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20.

При цьому, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №580/5962/20 у постанові від 21.12.2021 року відступив від висновку, викладеного, у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII (пункт 45 Постанови у справі №580/5962/20).

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок перерахунку позивачу пенсії за заявою від 30.09.2021 року її розмір з 01.10.2020 року на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 30.08.2021 № 319 становив 49541,20 грн, тобто перевищив максимальний.

Законність такого обмеження пенсії позивача максимальним розміром, серед іншого, була предметом спору у справі № 420/19240/21, в якій рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, про що зазначалося вище (в ЄДРСР рішення №105602761).

Підстав для незастосування таких обмежень пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, за заявою про перерахунок пенсіх позивача від 15.04.2024 року суд також не вбачає з мотивів, які викладені вище, з посиланням на правові висновки СП КАС ВС у постанові від 21.12.2021 року по справі № 580/5962/20.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що наведені позивачем у позовній заяві постанови Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин та не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, оскільки висновки Верховного Суду у справах №240/5401/18, №200/7786/19-а стосуються перерахунку пенсій, призначених за іншим законом - за Законом №2262-ХІІ; висновки Верховного Суду у справі №360/1428/17 стосуються працівників льотно-випробного складу, пенсія яким також призначається за іншим законом - Законом «Про пенсійне забезпечення» (а не за Законом «Про прокуратуру» № 1697-VII).

Правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 04.03.2021 у справі № 589/3997/16-а (в ЄДРСР рішення № 95315252) є неактуальною внаслідок відступлення, відповідно до пункту 45 постанови Судової палати КАС ВС від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20 (в ЄДРСР рішення № 102170925), на яку суд послався вище.

Щодо посилань позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20, суд зазначає таке.

Дійсно у постанові від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а положення частини другої статті 86 Закону України 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, то при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до пункту 30 постанови Судової палати КАС ВС від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20, колегія суддів відступила від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувала правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Отже, правові висновки Верховного Суду у постанові від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20 також є неактуальними через відступлення від них та формування Верховним Судом нових правових висновків, які підлягають застосуванню судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Релевантними до спірних відносин є зазначені вище висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.12.2021 року у справі №580/5962/20, яких продовжує дотримуватися Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28.02.2024 року у справі №240/20830/21, від 12.03.2024 року у справі №420/20965/21, від 14.05.2024 року у справі №440/5835/21. Тобто, зазначені висновки Верховного Суду були актуальними як на момент звернення позивача з заявою від 15.04.2024 року, так і на момент розгляду даної справи.

Окрім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке "поле" для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v Georgia (заява № 17767/08)).

Хоча виплати соціального страхування є "майном" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення".

За викладених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача щодо наявності підстав для обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, та щодо розміру пенсії позивача 60% від суми місячної заробітної плати працівників прокуратури за відповідною посадою.

Разом з тим, як зазначено судом вище, у позивача виникли підстави для перерахунку його пенсії в силу приписів ч.20 ст.86 Закону № 1697-VII у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам.

Однак, спірним рішенням від 17.04.2024 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку його пенсії за заявою від 15.04.2024 року, пославшись на наявність обмеження пенсії максимальним розміром згідно частини 15 ст.86 Закону № 1697-VII та визначення розміру пенсії - 60% від суми місячної заробітної плати згідно ч.20 ст.86 вказаного Закону.

Суд зауважує, що вказані доводи не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії позивача в цілому, оскільки підстави для перерахугнку пенсії у позивача виникли, а отже такий перерахунок за заявою від 15.04.2024 року має бути проведений, і розмір пенсії позивача має бути визначений із заробітної плати, вказаної у довідці № 319 від 27.03.2024 року, а саме: з суми 97440 грн.

В іншому випадку, враховуючи поступове збільшення розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, що має наслідком збільшення максимального розміру пенсії (10 таких мінімумів), а також у разі скасування законодавчих обмежень пенсії максимальним розміром, незастосування довідки № 319 від 27.03.2024 року призведе до виплати позивачу пенсії у меншому розмірі.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмовою відповідача у перерахунку пенсії позивача за довідкою № 319 від 27.03.2024 року порушуються права та інтереси позивача у сфері пенсійного забезпечення, а тому таке рішення є протиправним.

Щодо доводів позивача про порушення процедури прийняття спірного рішення від 17.04.2024 року та прийняття його неуповноваженою посадовою особою, суд зазначає таке.

Відповідно до п.4.3 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду Уркаїни від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами), рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

На підтвердження повноважень начальника відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлової субсидії та пільг ОСОБА_2 щодо права підпису документів (в т. ч. рішення про відмову у перерахунку пенсії), відповідачем надано до суду наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.02.2023 № 575, пунктом 7 якого, зокрема, надано начальникам структурних підрозділів Головного управління, начальникам відділів (завідувачам секторів) у складі управлінь, заступникам начальників відділів, а також головним спеціалістам, зазначеним у Додатку 1 до цього наказу, право підпису документів в межах повноважень на бланках відповідних структурних підрозділів, форми яких затверджено відповідним наказом управління.

За таких обставин, доводи позивача про прийняття спірного рішення неуповноваженою посадовою особою відповідача суд вважає необґрунтованими та не бере їх до уваги.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем адміністративної процедури під час розгляду його заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративне провадження розпочинається з дня:

1) отримання заяви компетентним адміністративним органом;

2) прийняття рішення про початок адміністративного провадження компетентним адміністративним органом за власною ініціативою або вчинення першої процедурної дії у справі.

Відповідно до ст.47 вказаного Закону (Обов`язки адміністративного органу під час підготовки справи до розгляду та вирішення) під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності:

1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління;

2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта;

3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні;

4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки;

5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи;

6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі;

7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.

Отже, днем початку адміністративного провадження за заявою позивача є дата отримання заяви відповідачем 15.04.2024 року. У цей же день при прийнятті заяви позивач отримав від відповідача розписку-повідомлення з переліком доданих до заяви документів. Отже, позивач був невідкладно повідомлений про початок адміністративного провадження, однак зазначена розписка-повідомлення не містить повідомлення про право позивача на участь в адміністративному провадженні.

Крім того, вимоги п.4 ч.1 ст.28 Закону України «Про адміністративну процедуру» щодо права позивача, як учасника адміністративного провадження, бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника, на думку суду, відповідачем дотримано не було.

Вказана норма кореспондується з приписами ч.1 ст.17 Закону, відповідно до якої особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.

Отже, суд погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем приписів Закону України «Про адміністративну процедуру», що наведені вище.

Решта доводів і заперечень учасників справи висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 17.04.2024 №86 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років слід визнати протиправним та скасувати.

Також підлягає задоволенню вимога позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 27.03.2024 №319 перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, підстави для задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплачувати позивачу пенсію, виходячи із розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати і без обмеження максимального (граничного) розміру відсутні з мотивів, які викладені судом у даному рішенні, з посиланням на правові висновки Верховного Суду у постанові від 21.12.2021 року по справі № 580/5962/20.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд відповідно до приписів ч.3 ст.139 КАС України розподіляє між сторонами судові витрати пропорційно до задоволених вимог, та стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн (1211,20 грн /2 = 605,60 грн).

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.04.2024 №86 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 27.03.2024 №319 перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів