Справа № 160/6417/21
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 липня 2024 року

м. Київ

справа №160/6417/21

адміністративне провадження № К/990/27457/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Кравчука В.М., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №160/6417/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправним рішення (дії) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 14.11.2020 та 17.03.2021, а фактично відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 14.11.2020 з 01.10.2020 (лист заступника голови Пенсійного фонду України І. Ковпашко) перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (далі - Закон № 1789-ХІІ, у редакції, чинній на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих.20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 17.03.2021 з 01.02.2021 (лист відповідача від 09.04.2021) перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 16.02.2021 №21-24вих-20, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 300000 грн;

- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк в один місць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту про виконання рішення;

- попередити Головне управління Пенсійного фонду України про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не застосування під час проведення перерахунку пенсії за вислугою років 90% від суми місячної заробітної плати та застосовувавши обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 14.11.2020 з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих.20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 17.03.2021 з 01.02.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 16.02.2021 №21-24вих-20, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У травні 2022 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій скаржник просив скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021.

Верховний Суд ухвалою від 25.05.2022 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №160/6417/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії на підставі пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Зазначена норма процесуального закону є імперативною, жодні винятки з неї не передбачені.

Отже, наявність судового рішення, яким суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження за попередньо поданою цією ж особою касаційною скаргою на те саме судове рішення у справі №160/6417/21, унеможливлює повторний розгляд питання про відкриття касаційного провадження у цій справі.

З огляду на вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 333 КАС України, Верховний Суд робить висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №160/6417/21 слід відмовити.

Щодо касаційного оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 колегія суддів зазначає про таке.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №160/6417/21 за виключними обставинами.

Заява мотивована тим, що апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції на підставі висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі №580/5962/20, у якій проігноровано норми Конституції України, Рішення Конституційного Суду України. Разом з тим, Пленум Верховного Суду 24.11.2023, як вважає позивач, визнав неконституційними обмеження граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Скаржник вважає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які застосовано Третім апеляційним адміністративним судом при вирішені справи № 160/6417/21, дає право позивачу подати заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Як на підставу про перегляд за виключними обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №160/6417/21 скаржник покликається на його суперечність нормам Конституції України, що в подальшому було підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 у справі №3-102/2021, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 2 Закону №3668-VI щодо обмеження максимального розміру пенсії.

Аналізуючи постанови Верховного Суду від 24.11.2023 та доводи, наведені у заяві про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, рішення Конституційного Суду України, ОСОБА_1 вважає наявними підстави для перегляду постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у цій справі.

Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.06.2024 відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Конституційним Судом України не було ухвалено рішення про неконституційність положень абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII та/або положень статті 2 Закону №3668-VI в частині, що поширює свою дію на Закон України «Про прокуратуру». Аргументи скаржника щодо ухвалення Конституційним Судом України рішень № 3-рп/2013, № 7-рп/2016, № 7-р(II)/2022, № 2-р(II)/2024, не спростовують висновків суду у цій справі. Доводи скаржника про встановлення Конституційним Судом України неконституційності положень статті 2 Закону №3668-VI, які застосовано Третім апеляційним адміністративним судом при вирішенні справи № 160/6417/21, свого підтвердження не знайшли.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за змістом положень статті 152 Конституції України, статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування для реалізації права на касаційне оскарження, дослідила додані до неї матеріали і дійшла висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.

Згідно з частиною п`ятою статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визначена Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане. Словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення». Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж передбачено процесуальним законодавством.

При цьому, не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Колегія суддів вважає, що рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 у справі №3-102/2021 не може змінювати правове регулювання правовідносин в цій справі, оскільки такі стосуються періоду до прийняття зазначеного рішення, а також тому, що положення статті 2 Закону №3668-VI не стосуються Закону України "Про прокуратуру", а стосуються лише Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на те, що Пленум Верховного Суду у постанові від 24.11.2023 №29 відступив від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, оскільки Пленум Верховного Суду у постанові від 24.11.2023 №29 вирішив звернутися до Конституційного Суду України із конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 2 Закону №3668-VI. Висновки Пленуму Верховного Суду не можуть вважатися висновками щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що вказані обставини не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2022 у справі №160/6417/21.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Суддя Суддя А.А. Єзеров В.М. Кравчук С.Г. Стеценко