Справа № 120/1907/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 липня 2024 р. Справа № 120/1907/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.12.2023 №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 02.04.1996 по 30.09.1999, з 04.03.2002 по 01.01.2003, з 03.03.2015 по 06.10.2015 та призначити пенсію по інвалідності, починаючи з 01.12.2023.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача, оскільки останнім відмовлено позивачу у зарахуванні періодів з 02.04.1996 по 30.09.1999, з 04.03.2002 по 01.01.2003, з 03.03.2015 по 06.10.2015 до стажу роботи, у зв`язку із чим відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності через відсутність необхідної кількості страхового стажу.

Позивач вважає протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, тому звернувся до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 23.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 (вул. Дегтярівська, 19, м. Київ, 04119) відомості у формі довідки про нараховане і виплачене військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) грошове забезпечення в період з 03.03.2015 по 06.10.2015 та сплачені у цей період суми страхових внесків. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

26.02.2024 представник позивача подав заяву, у якій просив суд здійснити заміну первісного відповідач ГУ ПФУ у Вінницькій області на належного ГУ ПФУ в Кіровоградській області та змінити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зміну позовних вимог та заміну неналежного відповідача.

05.03.2024 представник ГУ ПФУ в Кіровоградській області надіслав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 32 Закону №1058 особам, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІ та III групи, від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. Вказує, що вік позивача на день настання інвалідності 50 років; страховий стаж позивача 8 років 5 місяців 2 дні. Відповідно до змісту рішення головного управління від 06.12.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності підставами відмови є: "В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди роботи, згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ), з 02.04.1996 по 30.09.1999, оскільки в записах про прийняття працівника на роботу і звільнення відсутні підстави та з 04.03.2002 по 01.01.2003, так як в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про роботу та сплату страхових внесків за цей період. За даними індивідуальних відомостей стаж враховано з 01.04.2002 по 30.06.2002 та з 01.10.2002 по 31.12.2002. Окрім цього, для зарахування до страхового стажу періоду з 03.03.2015 по 06.10.2015 необхідно надати документи про проходження військової служби та довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені суми страхових внесків (форма довідки затверджена постановою правління ПФУ від 04.02.2021 №3-1). ГУ ПФУ в Кіровоградській області відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 32 Закону №1058 через відсутність необхідної кількості страхового стажу.

12.03.2024 від представника ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що вважає правомірним рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 06.12.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1

27.03.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 надало витребувані судом докази.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.12.2023 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

06.12.2023 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №32 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Рішенням установлено: вік заявника 50 років на день настання інвалідності; страховий стаж складає 8 років 5 місяців 2 дні. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди роботи, згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ), з 02.04,1996 по 30.09.1999, оскільки в записах про прийняття працівника на роботу і звільнення відсутні підстави та з 04.03.2002 по 01.01.2003, так як в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про роботу та сплату страхових внесків за цей період. За даними індивідуальних відомостей стаж враховано з 01.04.2002 по 30.06.2002 та з 01.10.2002 по 31.12.2002. Окрім цього, для зарахування до страхового стажу періоду з 03.03.2015 по 06.10.2015 необхідно надати документи про проходження військової служби та довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені суми страхових внесків (форма довідки затверджена постановою правління ПФУ від 04.02.2021 №3- 1).

З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положеннями статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XIІ визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність 3 групи від 49 років до досягнення особою 51 року включно, мають право на призначення пенсії за наявності страхового стажу 12 років на час настання інвалідності.

Судом установлено, позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №681591.

На момент встановлення інвалідності вік ОСОБА_1 , становив 50 років. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності у випадку наявності у нього 12 років страхового стажу.

Однак, як встановлено з рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області 06.12.2023 №32, відповідно до наданих до заяви документів про стаж, загальний страховий стаж позивача складає 8 років 5 місяців 2 дні.

ГУ ПФУ в Кіровоградській області не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи: 1) з 02.04.1996 по 30.09.1999; 2) з 04.03.2002 по 01.01.2003; 3) з 03.03.2015 по 06.10.2015.

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для врахування періоду роботи особи до страхового стажу, у зв`язку з відсутністю у записах про прийняття на роботу і звільнення підстав та відсутність інформації про роботу та сплату страхових внесків, то суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, приписами пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58 (далі - Інструкції №58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Як встановлено із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , у записі №3 зазначено, що підставою для прийняття на роботу бармена в ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_3 » є трудовий договір від 02.04.1996, в записі №4 вказано, що звільнення відбулося згідно ст. 38 КЗпП.

Таким чином, доводи відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.04.1996 по 30.09.1999 у зв`язку з відсутністю запису про підставу прийняття на роботу і звільнення є безпідставними.

Також, до страхового стажу не зарахований період роботи позивача з 04.03.2002 по 01.01.2003 на посаді маляра в ПП «Альянс-2001», так як в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про роботу та сплату страхових внесків за цей період.

Суд установив, що в трудовій книжці НОМЕР_3 у записі №5 зазначено, що підставою для прийняття на роботу маляра в ПП «Альянс-2001» ОСОБА_1 є наказ №19 від 04.03.2002, а в записі №6 вказано, що звільнення відбулося згідно ст. 38 К3пП, тобто, за ініціативою працівника.

Сплата страхових внесків роботодавцем за цей період підтверджується довідкою ПП «Альянс-2001» від 22.01.2024 про нараховані суми грошового зобов`язання та про сплачені страхові внески.

Отже, не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду з 04.03.2002 по 01.01.2003 є безпідставним.

Крім цього, відповідач не врахував до страхового стажу період проходження військової служби позивачем з 03.03.2015 по 06.10.2015.

Суд зазначає, що згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 03.03.2015 року №66 (пункт 88) солдата ОСОБА_1 призначено на посаду снайпера 9 штурмового відділення 3 штурмового взводу 1 штурмової роти, зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, а 06.10.2015 року згідно наказу №296 (пункт 6) - звільнено в запас з військової служби, у зв`язку з чим виключено зі списків особового складу частини.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 13.03.2024 №9/2/931, якою підтверджується проходження позивачем служби в Окремому штурмовому батальйоні п/п НОМЕР_1 з 03.03.2015 по 06.10.2015 та про сплачені за даний період суми страхових внесків.

Враховуючи надані докази, суд вважає, що період проходження військової служби з 03.03.2015 по 06.10.2015 також має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Разом із тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребовувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, в тому числі за заявою особи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.12.2023 №32 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Суд вказує, що у межах розгляду даної справи відповідачем не була надана оцінка усім періодам роботи позивача, зазначених у його трудовій книжці, тому суд не наділений повноваженнями зобов`язувати відповідача зараховувати всі періоди роботи позивача до загального трудового стажу, оскільки встановлення наявності страхового стажу для призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень пенсійних органів.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.12.2023 №32 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 02.04.1996 по 30.09.1999, з 04.03.2002 по 01.1.2003, з 03.03.2015 по 06.10.2015 та повторно розглянути заяву позивача від 01.12.2023, з урахуванням висновків суду.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначений судом спосіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 908,40 грн. підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи відсутність доказів для визначення розміру витрат на правничу допомогу та заяви представника позивача в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.12.2023 №32 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 02.04.1996 по 30.09.1999, з 04.03.2002 по 01.1.2003, з 03.03.2015 по 06.10.2015 та повторно розглянути заяву від 01.12.2023, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,20 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,20 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22 м. Вінниця, 21005, );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7а. м. Кропивницький, 25009, ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна