Справа № 240/2960/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у відводі судді)

22 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/2960/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лавренчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 про відвід судді Нагірняка Миколи Федоровича в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить постановити рішення, яким стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на військовій службі в сумі 661761,75 грн (шістсот шістдесят одна тисяча сімсот шістдесят одна гривня сімдесят п`ять копійок).

Як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/2960/24 визначено суддю Нагірняка М.Ф..

Суддя своєю ухвалою від 19.02.2024 постановив позовну заяву ОСОБА_2 залишити без руху, а ухвалою від 01 березня 2024 року - повернути позов.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 вирішено ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 скасувати, а справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26.06.2024, прийнято адміністративну справу №240/2960/24 до провадження та призначено судове засідання на 31.07.2024.

До суду 02 липня 2024 року надійшла заява представника позивача про відвід судді Нагірняка М.Ф.. В обґрунтування заяви вказує, що мотивувальна частина ухвали суду від 19.02.2024 вказує на те, що суд фактично висловив свою позицію щодо заявленого позову ще до відкриття провадження у справі та дослідження наявних у справі доказів. Вважає, що наведені обставини викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді під час подальшого розгляду справи.

Ухвалою від 22.07.2024 постановлено: "визнати необґрунтованою заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 від 01.07.2024 року про відвід судді Нагірняка М.Ф. від розгляду адміністративної справи №240/2960/24. Передати адміністративну справу №240/2960/24 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії у порядку встановленому ч. 1 ст. 31 та ч. 4 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України, іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для вирішення питання щодо відводу судді".

Автоматизований розподіл справи №240/2960/24 для визначення судді щодо вирішення питання про відвід судді Нагірняка М.Ф. призначено розпорядженням керівника апарату від 22.07.2024 №143.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, суддю Лавренчук О.В. визначено суддею для розгляду заяви про відвід.

Згідно з частиною восьмою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи заявника про відвід судді у цій справі, суд вважає, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Підстави для відводу судді визначені статями 36, 37 КАС України.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 40 КАС питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

За змістом пункту 4 частини першої та частини четвертої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно, не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Нагірняка М.Ф. у цій справі, а обставини, які викладені у заяві про відвід, не свідчать про його упередженість або певну зацікавленість у наслідках розгляду даної справи, а тому не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Нагірняка М.Ф. судом не встановлено.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви про відвід судді необхідно відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 - представнику ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відвід судді Нагірняка Миколи Федоровича.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена до апеляційного суду.

Суддя О.В. Лавренчук