Справа № 380/469/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

справа №380/469/24

провадження № П/380/473/24

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Суліковської У.І.,

представника позивача Кінь А.В.,

представника відповідача Кіх О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування наказів та поновлення на посаді,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 17.07.2023 року №6-дс "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 02.11.2023 року № 11-дс "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 03.11.2023 року № 467-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області з 04.11.2023 року;

- стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

- звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області, а також стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в державних податкових органах працювала з 08.12.1993. Наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 17.07.2023 року №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 оголошено догану за прогули без поважних причин з 20.04.2023 по 25.05.2023. У зв`язку із притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого частиною 1 пункту 2 статті 66 Закону 889-VІІІ - прогул без поважних причин за період з 20.04.2023 по 25.05.2023 та вчинення нею систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону 889-VІІІ - прогул без поважних причин за період з 26.05.2023 по 19.10.2023, Наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 02.11.2023 року №11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади державної служби. Наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 03.11.2023 року № 467-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено 03.11.2023 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області за вчинення нею систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону 889-VІІІ прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Вважає, що відповідачем не з`ясовано поважності причин відсутності позивачки на робочому місці. Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки». Крім того, відповідачем не зазначено, що стало підставою для відмови у наданні відпусток без збереження заробітної плати позивачу, за якою вона зверталась неодноразово. Більш того, позивачка звертаючись раніше з заявами про надання відпусток без збереження заробітної плати отримувала зазначені відпустки. Позивачка звертаючись до Головного управління ДПС у Львівській області з заявами про надання відпусток без збереження заробітної плати проявляла зацікавленість та намір продовжувати працю в податковому органі.

Звертає увагу суду, що позивачем скоєно дисциплінарний проступок (триваюче правопорушення) внаслідок чого до ОСОБА_1 наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 17.07.2023 року №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 оголошено догану за прогули без поважних причин з 20.04.2023 по 25.05.2023. Тобто, за вказаний дисциплінарний проступок (прогул (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин) на позивачку вже накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Встановлене дисциплінарне правопорушення ОСОБА_1 щодо відсутності на роботі без поважних причин є триваючим, оскільки, з моменту встановлення та фіксації відсутності позивачки на роботі до моменту винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани та в подальшому винесення наказу про звільнення з державної служби, ОСОБА_1 так і не з`явилася на роботу, що свідчить про непереривність факту відсутності на роботі, що в свою чергу виключає фактор повторності вчинення дисциплінарного правопорушення у вигляді прогулу.

З огляду на наведене, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків (десять днів з дня вручення цієї ухвали).

25.01.2024 за вх.№6491ел представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, просив продовжити строк усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.01.2024 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/469/24 на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки, подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 02.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

19.02.2024 за вх.№ 13289 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що ОСОБА_1 довгий час знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін. Наказом Головного управління ДПС у Львівській області №41-ВІ від 30.03.2023, позивачі надано відпустку, яка закінчилась 07.04.2023. Надалі, з метою недопущення відсутності позивачки на роботі з 10.04.2024 останній погоджено та наказом №46-ВІ від 10.04.2023 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 10 календарних днів та, у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі, запропоновано приступити до виконання функціональних обов`язків з наступного дня по завершенню наданої відпустки, тобто з 20.04.2023. Однак з 20.04.2023 по сьогоднішній день, ОСОБА_1 відстуня на роботі, відомостей про поважні причини відсутності на роботі не надходило ні від неї самої, ні від будь-якої довіреної особи. Наказом ГУ ДПС у Львівській області від 25.05.2023 №247 порушено дисциплінарне провадження, за результатами якого прийнято наказ від 17.07.2023 №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивачці оголошено догану за прогул без поважних причин за період з 20.04.2023 по 25.05.2023. В подальшому, наказом ГУ ДПС у Львівській області від 25.09.2023 №512 порушено дисциплінарне провадження стосовно позивачки, за результатами якого, прийнято наказ ГУ ДПС у Львівській області від 02.11.2023 №11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», у зв`язку з притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, прогул без поважних причин з 20.04.2023 по 25.05.2023 та вчиненням нею систематичного (повторного протягом року) дисциплінарного проступку прогул без поважних причин за період з 26.05.2023 по 19.10.2023, застосовано до позивачки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби. Наказом від 03.11.2023 №467-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », позивачку звільнено із займаної посади за вчинення нею систематичного (повторного протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VII.

Представник відповідача вважає, що звернення ОСОБА_1 із заявами про надання відпусток без збереження заробітної плати не можна вважати зацікавленістю зі сторони позивача в намірі продовжувати роботу в податковому органі, оскільки позивачу було відомо про те, що подальше надання відпусток їй не погоджено у зв`язку із тим, що вона досить тривалий час перебувала у відпустках різного роду та використала 89 календарних днів відпустки без збереження заробітної плати, яка надається в обов`язковому порядку тривалістю не більше 90 календарних днів.

Щодо покликань позивача на те, що нею скоєно дисциплінарний проступок (триваюче правопорушення), оскільки після притягнення її до дисциплінарної відповідальності за прогул без поважних причин з 20.04.2023 по 23.05.2023, вона жодного дня не приступила до виконання службових обов`язків, зазначив, що у п. 24 постанови Пленумум Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Тобто, відсутність працівника на роботі протягом робочого дня без поважних причин є закінченим прогулом. З огляду на наведене, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 02.04.2024 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 380/469/24 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі. Крім цього, немає підстав вважати, що відсутність позивача протягом декількох місяців є один безперервним та триваючим прогулом, а також, що за оди і той же проступок її двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

19.04.2024 за вх.№30266 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

22.04.2024 за вх.№31060 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою сторін в засідання суду, яке було призначено на 23.04.2024, судом вирішено відкласти розгляд справи на 21.05.2024.

10.05.2024 за вх.№35849 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. Звернув увагу на те, що норма статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлює підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не змінює і не скасовує норми Закону України «Про державну службу» щодо підстав та процедур звільнення державного службовця з ініціативи роботодавця в умовах воєнного стану. Вважає, що надання відпусток без збереження заробітної плати без обмеження строку не є обов`язком роботодавця а його правом. Також зазначив, що дисциплінарна комісія, при здійсненні кожного дисциплінарного провадження, намагалась з`ясувати причини відсутності позивача на роботі з 20.04.2023 по 25.05.2023 та з 26.05.2023 по 19.10.2023, однак позивачем не було надано пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарних стягнень. Інших обставин, які перешкоджали позивачці з 20.04.2023 з`явитись на роботу та які вона не могла сама усунути, ОСОБА_1 не зазначено. Просить у задоволенні позову відмовити.

06.06.2024 за вх.№42765 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою сторін в засідання суду, яке було призначено на 06.06.2024, судом вирішено відкласти розгляд справи на 27.06.2024 о 10:30 год.

27.06.2024 за вх.№48982 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою сторін в засідання суду, яке було призначено на 27.06.2024, судом вирішено відкласти розгляд справи на 09.07.2024 об 11:00 год.

09.07.2024 за вх.№51813 від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

В засіданні суду, яке відбулось 09.07.2024 судом оголошено перерву до 16.07.2024 для долучення додаткових доказів у справі.

12.07.2024 за вх.№53039 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити наголошує на тривалому порушенні, і за яке позивачку притягнуто двічі до відповідальності шляхом догани і припинення державної служби.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити. Наголосила в засіданні суду, що позивачу надавалася відпустка із зв`язку із російською агресією, однак по завершенню відпустки позивач не приступила до виконання обов`язків. І відповідно за невихід на роботу притягнуто її до дисциплінарної відповідальності, і за два порушення припинено державну службу.

Щодо заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів позовної заяви суд з`ясував, що позивач оскаржує накази Головного управління ДПС у Львівській області від 17.07.2023 року №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», від 02.11.2023 року № 11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та від 03.11.2023 року № 467-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Однак до суду, позивач звернулась лише 08.01.2024 засобами системи «Електронний суд», тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд зауважує, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові від 04.10.2019 у справі №820/4188/18.

Так, представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Зазначає, що прийняттю оскаржуваних наказів передували дисциплінарні провадження відносно ОСОБА_1 , з матеріалами яких позивачка не було ознайомлена. З метою з`ясування фактичних обставин прийняття оскаржуваних наказів, адвокатом скеровано запит від 12.12.2023 до відповідача про надання інформації та копій документів щодо притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності та припинення державної служби. Відповідь на вищезазначений адвокатський запит ГУ ДПС у Львівській області надано 18.12.2023. Зазначив, що позивача з наказом про застосування спрощеного обміну з кадровими документами через засоби телекомунікаційного зв`язку не ознайомлювалась. Просить суд врахувати, що позовна заява представником позивачки подана до суду в межах одного місяця з моменту отримання відповіді на адвокатський запит. Просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду та поновити вказаний строк.

При вирішенні поданої заяви, суд виходить з такого.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Суддею враховано, що позивач фактично дізнався про порушене право в грудні 2023 року, при отриманні інформації та листів від відповідача на адвокатський запит представника позивача. Доказів ознайомлення з оскаржуваними наказами, представником відповідача не подано.

Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Аналогічний підхід було застосовано Верховним Судом під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалах від 22 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, 2 червня 2022 року у справі № 757/30991/18-а, від 14 липня 2022 року у справі № 380/10696/21, від 27 липня 2022 року у справі № 380/13558/21, від 27 липня 2022 року у справі № 380/12913/21, від 4 серпня 2022 року у справі № 420/2429/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 400/3957/21 та від 21 вересня 2022 у справі № 360/4969/21.

Суддя зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

У рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року зазначено, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom, заява № 8225/78), пункт 96 рішення у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France, заява № 29731 /96).

У справі «Bellet v. France» (заява №23805/94, пункт 36) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and оthers v. Spain, заяви №№38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98 and 41509/98, пункт 51) та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada. Cavanilles v. Spain, заява № 28090/95, пункт 45) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. the Italy № 36813/97, пункти 190 та 191).

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі Valkova v. Bulgaria (заява № 48149/09; пункт 19) Суду доводиться з`ясовувати, чи було процедурне обмеження щодо доступу до суду, застосоване судом у національному остаточному рішенні, чітким, доступним та передбачуваним у значенні практики Суду, чи переслідувало воно законну мету та чи було пропорційним з цією метою (див. рішення у справі «Lupas and others v. Romania», Заяви № 1434/02, 35370/02 та 1385/03, пункт 67).

ЄСПЛ також у справі «Корня проти Республіки Молдова» (Cornea v. the Republic of Moldova, заява № 22735/07, п.п. 21-26; констатовано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції) зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним й може підлягати в деяких випадках обмеженням. Суд повинен переконатись у тому, що застосовані заходи не обмежують та не знижують можливості доступу до суду таким чином, що порушується сам зміст цього права. Більше того, обмеження буде неспівмірним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо не існує розумної співмірності між застосованими заходами і переслідуваною метою (рішення у справі «Уейт і Кеннеді проти Німеччини», заява № 26083/94, пункт 59). Право на доступ до суду буде порушеним, коли регулювання не переслідує більше мету правової безпеки і належного управління правосуддям, а являє собою бар`єр, який перешкоджає особі добитися розгляду по суті своєї справи компетентним судом (рішення у справі «Цалкізіс проти Греції» (Tsalkitzis v. Greece, заява № 11801/04, пункт 44).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.09.2022 по справі №500/1912/22: протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суддя визнає причини пропуску строку звернення до суду поважними та вважає за можливе поновити пропущений строк.

Обставини справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 працювала в державних податкових органах з 08.12.1993.

Наказом Головного управління ДПС у Львівській області від 22.10.2020 №34-О ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області.

Відповідно до витягу з наказу ГУ ДПС у Львівській області №146-В від 21.04.2022 ОСОБА_1 надано невикористану додаткову щорічну оплачувану відпустку, як державному службовцю, що має стаж державної служби понад 28 років тривалістю 15 календарних днів з 21.04.2022 по 06.05.2022 на підставі заяви позивачки від 20.04.2022.

Відповідно до витягу з наказу ГУ ДПС у Львівській області №326-В від 11.07.2022 ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарних дні з 29.07.2022 по 21.08.2022 за період з 22.12.2021 по 21.12.2022 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі заяви позивачки від 08.07.2022.

Відповідно до витягу з наказу ГУ ДПС у Львівській області 469-В від 30.08.2022 ОСОБА_1 надано додаткову соціальну оплачувану відпустку як одинокій матері за 2022 рік тривалістю 10 календарних днів з 02.09.2022 по 11.09.2022 на підставі заяви від 29.08.2022.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській області №131-ВІ від 09.09.2022 «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 » надано позивачці відпустку без збереження заробітної плати у період дії воєнного стану, як працівнику, який виїхав за межі території України, тривалістю 71 календарний день з 12.09.2022 по 21.11.2022 включно.

Згідно з витягом з наказу №188-ВІ від 21.11.2022 «Про надання відпусток без збереження заробітної плати» ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати у період дії воєнного стану, як працівнику, який виїхав за межі території України, тривалістю 18 календарних днів з 22.11.2022 по 09.12.2022.

Відповідно до витягу з наказу №197-ВІ від 09.12.2022 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін тривалістю 15 календарних днів з 12.12.2022 по 26.12.2022 включно.

Згідно з витягом з наказу №699-В від 16.12.2022 надано ОСОБА_1 частину щомісячної основної відпустки тривалістю 2 календарних дні з 27 по 28 грудня 2022 року включно за період з 22.12.2020 по 21.12.2021 та частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки як державному службовцю, що має стаж державної служби понад 29 років тривалістю 2 календарних дні з 29 по 30 грудня 2022 року включно за період роботи з 08.12.2022 по 07.12.2023.

Відповідно до витягу з наказу ГУ ДПС у Львівській області №9-в від 02.01.2023 ОСОБА_1 надано частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки, яка державному службовцю, що має стаж державної служби понад 29 років тривалістю 5 календарних днів з 02 січня по 06 січня 2023 року за період роботи з 08.12.2022 по 07.12.2023.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління ДПС у Львівській області №26-В від 09.01.2023 ОСОБА_1 надано частину щорічної оплачуваної відпустки, як державному службовцю, що має стаж державної служби понад 29 років тривалістю 5 календарних днів з 09 січня по 13 січня 2023 року за період роботи з 08.12.2022 по 07.12.2023.

Згідно з витягом з наказу ГУ ДПС у Львівській області №46-В від 16.01.2023 ОСОБА_1 надано щорічну додаткову оплачувану відпустку, як державному службовцю, що має стаж державної служби понад 29 років тривалістю 3 календарних дні з 16 січня по 18 січня 2023 року за період роботи з 08.12.2022 по 07.12.2023.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління ДПС у Львівській області №9-ВІ від 19.01.2023 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін тривалістю 15 календарних днів з 19 січня по 02 лютого 2023 року включно.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління ДПС у Львівській області №66-В від 03.02.2023 ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 01 календарний день 03 лютого 2023 року за період роботи з 22.12.2022 по 21.12.2023.

Згідно з витягом з наказу ГУ ДПС у Львівській області №67-В від 06.02.2023 позивачці надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 03 календарних дні з 06 лютого по 08 лютого 2023 року за період роботи з 22.12.2022 по 21.12.2023.

Відповідно до наказу ГУ ДПС у Львівській області №16-ВІ від 09.02.2023 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 10 календарних днів з 09 лютого по 18 лютого 2023 року включно.

Згідно наказом ГУ ДПС у Львівській області №22-ВІ від 20.02.203 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 30 календарних днів з 20 лютого по 21 березня 2023 року включно.

Відповідно до витягу з наказу №35-ВІ від 21.03.2023 позивачці надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 03 календарних дні з 22 березня по 24 березня 2023 року включно.

Згідно із витягом з наказу ГУ ДПС у Львівській області №131-В від 27.03.2023 ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 03 календарних дні з 27 березня по 29 березня 2023 року за період роботи з 22.12.2022 по 21.12.2023.

Відповідно до витягу з наказу №41-ВІ від 30.03.2024 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 09 календарних днів з 30 березня по 07 квітня 2023 року включно.

Листом від 31.03.2023 №10266/6/13-1-11-01-30 ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов`язків, запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню наданої відпустки.

Відповідно до витягу з наказу №46-ВІ від 10.04.2024 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 10 календарних днів з 10 квітня по 19 квітня 2023 року включно.

Листом від 12.04.2024 №11820/6/13-01-11-01-30 ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов`язків, запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню наданої відпустки.

Листом від 24.04.2023 №12908/6/13-01-11-01-30 від 24.04.2024 позивачку повідомлено, що 21.04.2023 засобами електронного зв`язку надійшла заява від 19.04.2023 про надання з 20 квітня 2023 року частини щорічної основної відпустки тривалістю 2 календарних дні. Враховуючи те, що заява надійшла після 20 квітня 2023 року, не вбачається можливим надання відпустки з 20 квітня 2023 року.

Листом від 25.04.2024, ГУ ДПС у Львівській області надало відповідь позивачці, у якій зазначено, що за результатами розгляду заяви, які надійшли засобами електронного зв`язку від 21.04.2023 про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю один календарний день з 24 квітня 2023 року та від 24.04.2023 про надання відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 23 календарних дні з 24 квітня 2023 року, враховуючи, що листами ГУ ДПС у Львівській області від 31.03.2023 та від 12.04.2023 у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов`язків, позивачці запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню наданої відпустки, подальше надання відпусток не погоджено.

Листом від 24.05.2023 №15990/6/13-01-07-08/13, за результатами розгляду заяви від 25.04.2023 б/н про надання обґрунтування відмови у наданні відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 23 календарних дні з 25 квітня 2023 року повідомлено позивачку, що відпустка без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану надається у період дії воєнного стану за заявою працівника та погодження роботодавцем та не є обов`язковою для прийняття рішення роботодавцем щодо її надання. Також повторно повідомлено про пропозицію приступити до виконання функціональних обов`язків. Вказано, що Львівська область та м. Львів не входять до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.

25.05.2023 начальником управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Левкіним І. складено доповідну записку щодо порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з систематичним проступком, передбаченим підпунктом 12 частини 2 статті 65 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу». У доповідній записці вказано, що з 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 повинна була приступити до роботи, однак по сьогоднішній день відсутня на роботі, відомостей про поважні причини відсутності на роботі не надходило ні від неї самої ні від будь-якої іншої довіреної інформованої особи, про що було складено акти відсутності на робочому місці з 20.04.2023 (акти від 21.04.2023, 04.05.2023, 05.05.2023, 08.05.2023, 09.05.2023, 10.05.2023, 11.05.2023, 12.05.2023, 15.05.2023,16.05.2023, 17.05.2023, 18.05.2023, 19.05.2023, 22.05.2023, 24.05.2023, 25.05.2023).

25.05.2023 Головним управління ДПС у Львівській області відповідно до статей 17, 64-69, 73 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», доповідної записки управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області від 25.05.2023 №74/13-01-07-08 прийнято наказ №247 від 25.05.2023 «Про порушення дисциплінарного провадження» відповідно до якого наказано порушити дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської Світлани з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку.

Листом від 25.05.2023 №16213/6/13-01-07-08/13 ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності на роботі з 20.04.2023. Такий скеровано на електронну адресу позивачки, з якої остання протягом 2022-2023 років скеровувала заяви про надання відпусток.

22.06.2023 на електронну адресу позивачки скеровано повідомлення-запрошення ГУ ДПС у Львівській області від 22.06.2023 №19572/6/13-01-07-12 на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та запропоновано надати таке пояснення у письмовому вигляді.

29.06.2023 на електронну адресу ГУ ДПС у Львівській області надійшов лист від ОСОБА_1 , в якому остання відмовилась від дачі пояснень.

30.06.2023 на електронну адресу позивачки скеровано повідомлення-запрошення ГУ ДПС у Львівській області від 30.06.2023 №20355/6/13-01-07-12 на засідання дисциплінарної комісії на 07.07.2023 для надання пояснень. Також таке запрошення скеровано на поштову адресу позивачки.

06.07.2023 на електронну адресу ГУ ДПС у Львівській області надійшов лист від ОСОБА_1 , в якому остання відмовилась від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.

06.07.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ №366 «Про продовження тривалості дисциплінарного провадження», яким тривалість здійснення дисциплінарного провадження стосовно головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської С. (наказ ГУ ДПС у Львівській області від 25.05.2023 №247) продовжено до 60 днів.

За результатами розгляду дисциплінарного провадження на підставі п. 35 Порядку здійснення дисциплінарного провадження затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС у Львівській області 07.07.2023 внесено подання в.о. начальника ГУ ДПС у Львівській області Миколі Никитюку за результатами розгляду дисциплінарної справи головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області Годовської С.В.

За результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи (протокол засідання Дисциплінарної комісії від 07.07.2023 №5 (247) головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області Годовської Світлани Володимирівни прийнято рішення про наявність у її діях дисциплінарного проступку відповідно до підпунктів 5, 6, 12 пункту 2 ст. 65 Закону №889-VIII, що стало можливим внаслідок порушення нею вимог: розділу 7 посадової інструкції; пункту 1 розділу ІІ, пунктів 1, 2 розділу І Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДПС у Львівській області (із змінами, внесеними згідно з протоколом від 30.03.2020, 23.06.2020) затверджених з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» і змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» та на виконання пункту 3 наказу ДПС України від 23 червня 2020 року №294 «Про внесення змін до окремих наказів ДПС»; ст. 8 Закону №889-VII.

Дисциплінарною комісією встановлено вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.п. 12 п. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та у зв`язку із чим рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 вид дисциплінарного стягнення передбаченого п.п. 2 р. 1 ст. 66 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

16.07.2023 складено акт про ненадання пояснень ОСОБА_1 на лист Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Головного управління ДПС у Львівській області від 07.07.2023 №20860/6/13-01-07-12 перед накладенням дисциплінарного стягнення чи закриттям дисциплінарного стягнення чи закриттям дисциплінарного провадження відповідно до статті 75 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» без повідомлення/інформування причин обставин тощо.

17.07.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області у відповідності до підпунктів 5, 6, 12 пункту 2 ст. 65, підпункту 2 пункту 1 ст. 66 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» із змінами, та враховуючи подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Головного управління ДПС у Львівській області від 07.07.2023 про результати розгляду дисциплінарної справи головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської С.В. прийнято наказ №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким оголошено догану ОСОБА_1 за прогули без поважних причин за період з 20.04.2023 по 25.05.2023.

25.09.2023 начальником управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Левкіним І. складено доповідну записку щодо порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку з систематичним проступком, передбаченим підпунктом 12 частини 2 статті 65 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу». У доповідній записці вказано, що з 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 повинна була приступити до роботи, однак по сьогоднішній день відсутня на роботі, відомостей про поважні причини відсутності на роботі не надходило ні від неї самої ні від будь-якої іншої довіреної інформованої особи, про що було складено акти відсутності на робочому місці.

25.09.2023 відповідно до статей 17, 64-69, 73 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», доповідної записки управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області від 25.09.2023 №151/13-01-07-08, Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ №512 «Про порушення дисциплінарного провадження», яким порушено дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської С. з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку.

За результатами розгляду дисциплінарного провадження на підставі п. 35 Порядку здійснення дисциплінарного провадження затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС у Львівській області 23.10.2023 внесено подання в.о. начальника ГУ ДПС у Львівській області Миколі Никитюку за результатами розгляду дисциплінарної справи головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області Годовської С.В.

В ході проведення дисциплінарного провадження, дисциплінарною комісією встановлено факт відсутності на службі (повторно протягом року) без поважних причин з 26.05.2023 по 19.10.2023, що підтверджується актами відсутності на робочому місці від 26.052023, від 01.06.2023, від 06.06.2023, від 08.06.2023, від 09.06.2023, від 15.06.2023, від 15.06.2023, від 22.06.2023, від 30.06.2023, від 04.07.2023, від 07.08.2023, від 21.08.2023, від 07.09.2023, від 15.09.2023, від 22.09.2023, від 29.09.2023, від 06.10.2023 та від 19.10.2023; табелями обліку робочого часу за травень -жовтень 2023 року; доповідною запискою управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області від 25.09.2023 №151/13-01-07-08; журналом обліку виходу на роботу працівників відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області.

Дисциплінарною комісією скеровувався лист від 12.10.2023 №29584/6/13-01-0-12 для надання пояснень, однак ОСОБА_1 не прибула на засідання Дисциплінарної комісії та не надала пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження про що Дисциплінарною комісією складено акт про ненадання пояснення та відсутності на засідання Дисциплінарної комісії від 20.102.2023 №562/13-01-07-12-18.

Комісією також встановлено, що листами Головного управління ДПС у Львівській області від 07.07.2023 №20861/6/13-01-07-08-13, від 09.08.2023 №23477/6/13-01-07-08-12, від 28.08.2023 №25167/6/13-01-07-08-12, від 25.09.2023 №27671/6/13-01-07-08-12, від 25.09.2023 27672/6/13-01-07-08-12 та від 13.10.2023 №29709/6/13-01-07-08-13 ГДІ ОСОБА_1 повідомлено, що у зв?язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов?язків, запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню вже наданих відпусток.

Крім цього, Дисциплінарна комісія встановила, що на заяви ОСОБА_1 про надання різного роду відпусток, які надходили засобами електронного зв?язку на офіційну електронну пошту Головного управління ДПС у Львівській області від 16.06.2023, від 13.07.2023, від 14.08.2023, від 14.09.2023 та від 09.10.2023 надано відповіді листами ГУ ДПС у Львівській області від 07.07.2023 №20861/6/13-01-07-08-13, від 09.08.2023 №23477/6/13-01-07-08-12, від 28.08.2023 Nє25167/6/13-01-07-08-12, від 25.09.2023 №27672/6/13-01-07-08-12 та від 13.10.2023 №29709/6/13-01-07-08-13 повідомлено, що подальше надання відпусток не погоджено та запропоновано приступити до виконання функціональних обов?язків.

Комісією враховано, що наказом ГУ ДПС у Львівській області від 17.07.2023 №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», ОСОБА_1 оголошено догану за прогул без поважних причин з 20.04.2023 по 25.05.2023.

За результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи (протокол засідання Дисциплінарної комісії від 23.10.2023 №4 (512) головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області Головного управління ДПС у Львівській області Годовської С.В. прийнято рішення про наявність у її діях дисциплінарного проступку відповідно до п.п. 12 п. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, вчиненого систематично (повторного протягом року), що стало можливим внаслідок порушення нею вимог: розділу 7 посадової інструкції; пункту 1 розділу ІІ, пунктів 1, 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДПС у Львівській області (зі змінами, внесеним згідно з протоколом від 30.03.2020, 23.06.2020) та ст. 8 Закону №889-VIII.

Комісія дійшла висновку про наявність в діях головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 12 п.2 ст. 65 Закону №889-VIII вчиненого систематично (повторно протягом року) у зв`язку із чим рекомендовано застосувати вид дисциплінарного стягнення передбаченого п. 5 ст. 66 Закону №889-VIII.

01.11.2023 складено акт про ненадання пояснень ОСОБА_1 на лист Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Головного управління ДПС у Львівській області від 23.07.2023 №30787/6/13-01-07-12 перед накладенням дисциплінарного стягнення чи закриттям дисциплінарного стягнення чи закриттям дисциплінарного провадження відповідно до статті 75 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» без повідомлення/інформування причин обставин тощо.

02.11.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області у відповідності до підпункту 12 частини 2 статті 65, пункту 5 статті 66 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» із змінами, враховуючи подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Головного управління ДПС у Львівській області від 23.10.2023 №564/13-01-07-12-14 про результати розгляду дисциплінарної справи головного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської С.В. прийнято наказ №11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» відповідно до якого, у зв`язку із притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого частиною 1 пункту 2 статті 66 Закону №889-VIII прогул без поважних причин з 20.04.2023 по 25.05.2023 та вчинення нею систематично (повторного протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону №889-VIII прогул без поважних причин за період з 26.05.2023 по 19.10.2023, застосовано до позивачки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби.

03.11.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (із змінами), наказу Головного управління ДПС у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 02.11.2023 №11-дс прийнято наказ «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого припинено державну службу та звільнено з 03.11.2023 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області за вчинення нею систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону №889-VIII прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин.

Не погодившись з оскаржуваними наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу», а також Кодексом законів про працю України у випадках якщо нормами Закону України «Про державну службу» не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у законі.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно ст.1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ст.4 Закону №889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів:

1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові;

5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики;

7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження;

8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків;

9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України;

10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

За змістом частини третьої статті 5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Отже, відносини, зокрема, щодо притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та припинення державної служби, регулюються Законом №889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані цим Законом.

Частиною 1 ст.8 Закону №889-VIII встановлено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч.2 ст. 8 Закону №889-VIII).

Відповідно до п.10 ч.1 ст.2 Закону №889-VIII службова дисципліна - це неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Статтею 47 Закону №889-VIII закріплено, що правилами внутрішнього службового розпорядку державного органу (далі - правила внутрішнього службового розпорядку) визначаються:

1) початок та кінець робочого часу державного службовця;

2) перерви, що надаються для відпочинку та прийняття їжі;

3) умови і порядок перебування державного службовця в державному органі у вихідні, святкові та неробочі дні, а також після закінчення робочого часу;

4) порядок доведення до відома державного службовця нормативно-правових актів, наказів (розпоряджень) та доручень із службових питань;

5) загальні інструкції з охорони праці та протипожежної безпеки;

6) загальні правила етичної поведінки в державному органі;

7) порядок повідомлення державним службовцем про його відсутність на службі;

8) порядок прийняття та передачі діловодства (справ) і майна державним службовцем;

9) інші положення, що не суперечать цьому Закону та іншим актам законодавства.

Правила внутрішнього службового розпорядку затверджуються загальними зборами (конференцією) державних службовців державного органу за поданням керівника державної служби і виборного органу первинної профспілкової організації (за наявності) на основі типових правил (ч.2 ст.47 Закону №889-VIII).

Правила внутрішнього службового розпорядку доводяться до відома всіх державних службовців під підпис (ч.3 ст.47 Закону №889-VIII).

Типові правила внутрішнього службового розпорядку затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч.4 ст.47 Закону №889-VIII).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п.12 ч.2 ст.65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною першою ст.66 Закону № 889-VIII передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно із частиною третьою статті 66 Закону № 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (ч.5 ст.66 Закону № 889-VIII).

Частиною сьомою ст.66 Закону № 889-VIII встановлено, що за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно пунктів 2, 3 ч.2 ст.67 Закону №889-VIII, обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є, серед іншого: попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань.

Дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються):

1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;

2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (стаття 68 Закону №889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Частинами десятою, одинадцятою статті 69 Закону №889-VIII передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити:

1) дату і місце її формування;

2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до частин 1-3 статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частин 5-7 статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення. Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку. Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону №889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст.75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону №889-VIII).

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначено Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039 (далі - Порядок №1039).

Відповідно ч.4, 5 Порядку №1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Пунктом 24 Порядку №1039 передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Пункт 25 Порядку №1039 щодо змісту дисциплінарної справи відповідає приписам ч.2 ст.73 Закону №889-VIII.

Відповідно до п.31 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.

Державний службовець має право бути присутнім на засіданні Комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону №889-VIII, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії, надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Пунктом 32 Порядку №1039 визначено, що про дату, час і місце та спосіб проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

Комісія, дисциплінарна комісія може прийняти рішення про перенесення засідання для надання пояснення державним службовцем з урахуванням строків здійснення дисциплінарного провадження. Рішення про перенесення засідання може бути прийнято в разі, коли державний службовець вперше не прибув на засідання або не підключився до засідання дистанційно у випадках, передбачених абзацами першим і другим пункту 19-1 цього Порядку, повідомивши про поважні причини своєї відсутності, зокрема з підстав виникнення технічних проблем, що унеможливили його участь у засіданні в режимі відеоконференції. У разі перенесення засідання Комісія, дисциплінарна комісія повідомляє про це державному службовцю відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не підключився до засідання дистанційно у випадках, передбачених абзацами першим і другим пункту 19-1 цього Порядку, і не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмових пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень. Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

Згідно п.33 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця (п. 33 Порядку №1039).

З аналізу вищенаведених правових норм слід зазначити, що Законом України «Про державну службу» визначено поняття дисциплінарного проступку, наведено перелік дій/бездіяльності/рішень, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, визначено види дисциплінарної відповідальності та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до працівника, який вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для накладення дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом України «Про державну службу» та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Також, необхідно враховувати інші обставини, що мають значення: характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.04.2022 по 19.04.2023 включно перебувала у відпустках.

Так, відповідно до витягу з наказу №46-ВІ від 10.04.2024 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 10 календарних днів з 10 квітня по 19 квітня 2023 року включно.

Листом від 12.04.2024 №11820/6/13-01-11-01-30 ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов`язків, запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню наданої відпустки. Листом від 24.04.2023 №12908/6/13-01-11-01-30 позивачку повідомлено, що 21.04.2023 засобами електронного зв`язку надійшла заява від 19.04.2023 про надання з 20 квітня 2023 року частини щорічної основної відпустки тривалістю 2 календарних дні. Враховуючи те, що заява надійшла після 20 квітня 2023 року, не вбачається можливим надання відпустки з 20 квітня 2023 року.

Крім цього, листом від 25.04.2024, ГУ ДПС у Львівській області надало відповідь позивачці, у якій зазначено, що за результатами розгляду заяв, які надійшли засобами електронного зв`язку від 21.04.2023 про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю один календарний день з 24 квітня 2023 року та від 24.04.2023 про надання відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 23 календарних дні з 24 квітня 2023 року, і враховуючи, що листами ГУ ДПС у Львівській області від 31.03.2023 та від 12.04.2023 у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов`язків позивачці запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню наданої відпустки і відповідно подальше надання відпусток не погоджено.

Отже, з 20.04.2023 ОСОБА_1 була зобов`язана з`явитися на роботу.

Відповідно до акту №45/13-01-07-08 про відсутність на роботі працівника, складеного 21.04.2024 заступником начальника управління начальником відділу перевірок у сфері послуг управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Олійник Н.Р. начальником відділу аналізу податкової інформації ОСОБА_2 , головним державним інспектором відділу кадрового адміністрування управління з персоналом ОСОБА_3 , заступником начальника відділу правового супроводження діяльності та супроводження судових спорів із загальних питань ОСОБА_4 , головний державний інспектор відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовська С.В. є відсутня на роботі з 20.04.2023 по день складення акта. На момент складення акта (21.04.2023), відомостей про поважні причини відсутності на роботі ОСОБА_1 не надходило ні від неї самої, ні від будь-якої іншої інформованої особи (заяви засобами електронного зв`язку позивачем скеровано 21.04.2023, на які надавалися відповіді відповідачем 25.04.2023 ).

Судом встановлено, що акти про встановлення факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці складалися протягом всього часу відсутності позивача на роботі до моменту прийняття наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби та припинення державної служби.

Так, судом встановлено, що 25.05.2023 Головним управління ДПС у Львівській області прийнято наказ №247 від 25.05.2023 «Про порушення дисциплінарного провадження» відповідно до якого наказано порушити дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської Світлани з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку.

17.07.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким оголошено догану ОСОБА_1 за прогули без поважних причин за період з 20.04.2023 по 25.05.2023.

В подальшому, ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з моменту оголошення останній догани, що підтверджується актами відсутності на робочому місці від 26.05.2023, від 01.06.2023, від 06.06.2023, від 08.06.2023, від 09.06.2023, від 15.06.2023, від 15.06.2023, від 22.06.2023, від 30.06.2023, від 04.07.2023, від 07.08.2023, від 21.08.2023, від 07.09.2023, від 15.09.2023, від 22.09.2023, від 29.09.2023, від 06.10.2023 та від 19.10.2023; табелями обліку робочого часу за травень-жовтень 2023 року; доповідною запискою управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області від 25.09.2023 №151/13-01-07-08; журналом обліку виходу на роботу працівників відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області, копії яких містяться в матеріалах справи.

25.09.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ №512 «Про порушення дисциплінарного провадження», яким порушено дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту ГУ ДПС у Львівській області Годовської С. з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку.

02.11.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ №11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» відповідно до якого, у зв`язку із притягненням ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого частиною 1 пункту 2 статті 66 Закону №889-VIII прогул без поважних причин з 20.04.2023 по 25.05.2023 та вчинення нею систематично (повторного протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону №889-VIII прогул без поважних причин за період з 26.05.2023 по 19.10.2023, застосовано до позивачки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби.

03.11.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого припинено державну службу та звільнено з 03.11.2023 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області за вчинення нею систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону №889-VIII прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин.

Також судом встановлено, що листом від 25.04.2024, ГУ ДПС у Львівській області надало відповідь позивачці, у якій зазначено, що за результатами розгляду заяви, які надійшли засобами електронного зв`язку від 21.04.2023 про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю один календарний день з 24 квітня 2023 року та від 24.04.2023 про надання відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану тривалістю 23 календарних дні з 24 квітня 2023 року, враховуючи, що листами ГУ ДПС у Львівській області від 31.03.2023 та від 12.04.2023 у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі та необхідністю виконання функціональних обов`язків, позивачці запропоновано приступити до їх виконання з наступного дня по завершенню наданої відпустки, подальше надання відпусток не погоджено.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 20.04.2023 не з`явилася на роботі без поважних причин, що свідчить про вчинення дисциплінарного правопорушення у вигляді прогулу державного службовця (у тому числі відсутності на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, що також було підтверджено під час дисциплінарного провадження та не спростовано позивачем під розгляду справи, тому, суд вважає, що до позивача наказом від 17.07.2023 №6-дс Головного управління ДПС у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», правомірно було застосовано догану.

На переконання суду, такий наказ винесено з урахуванням ступеню вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та керуючись п.5 ч.2 ст.65, ст.66, ч.10 ст.69, ст. 67, 74, 75, 77 Закону України «Про державну службу».

Отже, відповідачем керуючись імперативною нормою ст.66 Закону України «Про державну службу» накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які свідчать про неправомірність винесення наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 17.07.2023 №6-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 17.07.2023 №6-дс є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд зазначає, що встановлене дисциплінарне правопорушення ОСОБА_1 щодо відсутності на роботі без поважних причин є триваючим (з 25.04.2023), оскільки, з моменту встановлення та фіксації відсутності позивача на роботі до моменту винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани (17.07.2023 перша догана, 02.11.2023 друга догана за таке ж порушення) та в подальшому винесення наказу застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з державної служби та наказу про припинення державної служби (03.11.2023), ОСОБА_1 так і не з`явилася на роботу, що свідчить про непреривність факту відсутності на роботі, що в свою чергу виключає фактор повторності вчинення дисциплінарного правопорушення у вигляді прогулу.

Суд зазначає, що факт непреривності також підтверджується актами про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці, з 20.04.2023 і по 03.11.2023.

Більш того, суд наголошує, що порушення, викладені і відображені у висновках дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ щодо позивача мають триваючий характер.

У чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».

Проте, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2018 у справі №810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Верховний Суд у постановах від 12.12.2018 у справі №818/501/16, від 03.10.2019 у справі №818/3584/15 та від 16.10.2019 у справі №805/3724/15-а також дійшов висновку, що прогул є триваючим правопорушенням. Зокрема, у постанові від 03.10.2019 року «Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що достатньо навіть відсутності працівника на робочому місці протягом попереднього робочого дня до дня застосування дисциплінарного стягнення для висновку про правомірність накладення стягнення за прогул».

Більш того, в рамках дисциплінарних проваджень за фактом відсутності позивача на робочому місці обидва дисциплінарних стягнення були накладені в місяці такої відсутності. Тобто, строки в даному випадку ніяк не могли бути порушені. Така позиція також підтверджується і сталою практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постанові від 03.03.2021 по справі № 813/1475/17.

Таким чином, суд робить висновок, що у справі, що розглядається, вчинені позивачем порушення є триваючими правопорушеннями, оскільки дисциплінарний проступок позивача, а саме: прогул (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин тривав протягом всього часу починаючи з 20.04.2023 та не припинявся з моменту його виявлення відповідачем, під час порушення першої за хронологією дисциплінарної процедури (на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області №247 від 25.05.2023).

Отже, судом встановлено, що позивачем скоєно дисциплінарний проступок (триваюче правопорушення) внаслідок чого до ОСОБА_1 наказом Головного управління ДПС у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 17.07.2023 №6-дс застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Тобто, за вказаний дисциплінарний проступок (прогул (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин) на позивача вже накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до вимог ч.7 ст.66 Закону України «Про державну службу», за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 02.11.2023 №11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани та наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 03.11.2023 року № 467-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу за вчинення систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку у вигляді прогулу без поважних причин, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки їх винесення суперечить вимогам ч.7 ст.66 Закону України «Про державну службу».

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу вищевикладеного слідує, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

З огляду на те, що позивачку було протиправно звільнено з Головного управління ДПС у Львівській області, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого вона була протиправно звільнена, а саме на посаді головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області з 04.11.2023.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. "з" п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

В матеріалах справи наявна довідка №563/13-01-10-00-11 від 11.07.2024, відповідно до якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 381,40 гривень (до вирахування податків).

Із урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 04 листопада 2023 по 16 липня 2023 року (182 робочих днів), розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу становить 69414 (шістдесять дев`ять гривень чотириста чотирнадцять) гривень 80 копійок. (182 дні * 381,40 грн.).

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення. Суд встановлює, що при нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 8009 (вісім тисяч дев`ять) 40 копійок необхідно допустити до негайного виконання.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 8 тієї самої статті якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у розмірі 2422,40 грн.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: Електронний кабінет, Електронний суд та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України Про судовий збір доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему Електронний суд, розмір судового збору становить 968,96 грн. (1211,20 грн. * 0,8) то підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь позивача судові витрати з судового збору у розмірі 968,96 грн. (пропорційно до задоволених вимог).

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) про скасування наказів та поновлення на посаді задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 02.11.2023 року № 11-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 03.11.2023 року № 467-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області з 04.11.2023.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69414 (шістдесять дев`ять гривень чотириста чотирнадцять) гривень 80 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 8009 (вісім тисяч дев`ять) 40 копійок підлягає до негайного виконання.

Встановити такий порядок виконання рішення суду щодо стягнення коштів: при виплаті ОСОБА_1 зазначеного середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід нарахувати, утримати та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.07.2024.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна