Справа № 606/419/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 606/419/24 пров. № А/857/11024/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року, прийняте суддею Ромазан Л.С. у м. Теребовлі у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, відділення поліції №1 Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, відділення поліції №1 Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1389545 від 06.02.2024.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08.04.2024 відмовлено в задоволенні позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що із наданого суду диску відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано події 06 лютого 2024 за участі водія транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з часу зупинки поліцейським до винесення оскаржуваної постанови, та із даного відеозапису вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, працівник поліції запитав в останнього з приводу неосвітлення у темну пору доби заднього номерного знаку автомобіля (на відео видно, що задній номерний знак у темну пору доби був неосвітлений), з приводу чого водій вказав, що задній номерний знак освітлювався, однак на момент зупинки він дійсно не освітлений, оскільки під час руху транспортного засобу через погану дорогу відбулась його поломка. Також на відео «video__2024-03-22__16-08-20» зафіксовано, що водій ОСОБА_1 не заперечував несправності підсвітки номерного знаку, підтвердив, що підсвітка не працює на момент зупинки автомобіля, та заявив, що поїде та усуне несправності.

Таким чином, факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху підтверджено.

Отже, доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема даними відеозапису із нагрудної камери поліцейського.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона правопорушення за ст. 121-3 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Звертає увагу на те, що в самому рішенні суд першої інстанції, як на основний доказ, що підтверджує факт вчинення правопорушення, посилається на відео з нагрудної камери працівника поліції.

Однак, із відеозапису наданого працівниками поліції не можливо встановити факт керування позивачем транспортним засобом, в якого в темний час доби не працювала підсвітка номерного знаку, оскільки наданий відеозапис відображає обставини, які відбувались після зупинки транспортного засобу (тобто на момент стоянки), а не в момент його руху.

Таким чином відеозапис з нагрудної камери працівника поліції лише засвідчує факт відсутності освітлення номерного знаку транспортного засобу на момент стоянки, а не на момент його руху.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора відділення поліції№ 1 (м.Тернопіль) Копачівського М.М. від 06 лютого 2024 серії ЕНА №1389545 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Зокрема, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він керував 06 лютого 2024 о 18.23 год. по вул. Микулинецькій в смт.Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого не освітлювався в темну пору доби задній номерний знак, що не давав змогу визначити символів з відстані 20 м, чим порушив п.2.9 в Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є, зокрема, керування водієм транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком.

Предметом розгляду даної справи є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Підставою для прийняття спірної постанови було порушення позивачем вимог п.п. «в» п.2.9 ПДР, а саме: керування транспортним засобом з неосвітленим (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) номерним знаком.

Відповідно до п.п. «в» п. 2.9. ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно п. 30.2 ПДР забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

У даному випадку закінчений склад правопорушення, з огляду на конструкцію правової норми, настає з того моменту коли особа рухалась на транспортному засобі з неосвітленим номерним знаком.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Ст.251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що із наданого суду диску відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано події 06 лютого 2024 за участі водія транспортного засобу автомобіля марки «VolkswagenCaddy»,д.н.з. НОМЕР_1 , з часу зупинки поліцейським до винесення оскаржуваної постанови, та із даного відеозапису вбачається, що на місці зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, працівник поліції запитав в останнього з приводу неосвітлення у темну пору доби заднього номерного знаку автомобіля (на відео видно, що задній номерний знак у темну пору доби був неосвітлений), з приводу чого водій вказав, що задній номерний знак освітлювався, однак на момент зупинки він дійсно не освітлений, оскільки під час руху транспортного засобу через погану дорогу відбулась його поломка. Також на відео «video__2024-03-22__16-08-20» зафіксовано, що водій не заперечував несправності підсвітки номерного знаку, підтвердив, що підсвітка не працює на момент зупинки автомобіля, та заявив, що поїде та усуне несправності.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що факт порушення позивачем вимог п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху підтверджено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності прийняття спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки судом з`ясовано, що позивач керував автомобілем «VolkswagenCaddy», д.н.з. НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком транспортного засобу.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року у справі №606/419/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 22.07.2024.