Справа № 520/10784/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 р. Справа № 520/10784/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., повний текст складено 31.05.24 по справі № 520/10784/24

за позовом ОСОБА_1

до Барвінківського районного суду Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Барвінківського районного суду Харківської області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Барвінківського районного суду Харківської області за запитом від 04 квітня 2024 року, тому що цілісність листа від 08 квітня 2024 року №03-05/М 7/7/2024, яким незаконно відмовлено у розгляді по суті запиту, не підтверджено кваліфікованим електронним підписом в.о голови суду-Коптєва Ю.А. або кваліфікованою електронною печаткою, чим порушені права ОСОБА_1 на отримання відповіді у передбачений законом строк; зобов`язати Барвінківський районний суд Харківської області надати відповідь за запитом від 04 квітня 2024 року, а саме: надати інформацію якими доказами, долучивши їх, підтверджується зміст ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2024 року у справі №611/334/24 в частині, а саме: «при цьому, внесена до суду заява не містить оригінальності підпису позивача. Проте, оскільки направлена копія позовної заяви, яка надійшла на електронну пошту Барвінківського районного суду Харківської області не містить електронного цифрового підпису, що дає підстави стверджувати, що позивач використав спосіб звернення до суду із позовною заявою, який не передбачений чинним процесуальним законодавством».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 04.04.2024 направлено до Барвінківського районного суду Харківської області засобами електронного зв`язку з застосуванням КЕП запит про надання інформації щодо того, якими доказами підтверджується зміст ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №611/334/24 за його позовом в частині, а саме: "при цьому, внесена до суду заява не містить оригінальності підпису позивача". 08.04.2024 на електронну адресу позивача надійшов лист від Барвінківського районного суду Харківської області від №03-05/М-7/7/2024, в якому зазначено, що запит не підлягає розгляду по суті в порядку Закону України «Про звернення громадян», Закону України "Про захист персональних даних", Закону України «Про доступ до публічної інформації» і не спричиняє виникнення у суб`єкта владних повноважень обов`язку із надання письмової відповіді. Позивач зазначає, що цілісність такого листа не підтверджена кваліфікованим електронним підписом в.о голови суду або кваліфікованою електронною печаткою. Вказане, на думку позивача, порушує його право на отримання належної відповіді на його запит, тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем фактично відмовлено у розгляді по суті запиту позивача, що не передбачено діючим законодавством України про інформацію, а цілісність листа від 08.04.2024 року №03-05/М-7/7/2024 не підтверджено кваліфікованим електронним підписом або кваліфікованою електронною печаткою, чим порушені права позивача на отримання відповіді у передбачений законом строк. Зазначає, що суд першої інстанції знайшов виправдання відповідачу, який протиправно повернув позовну заяву також з причин відсутності набито КЕП, що не відповідає вимогам, викладеним у листі Державної судової адміністрації України №15-20858/21 від 25 листопада 2021 року «Про окремі питання, пов`язані з реєстрацією процесуальних документів», оскільки не складений акт про відсутність кваліфікованого електронного підпису. Стверджує, що вказане вище і стало підставами для звернення 04 квітня 2024 року відповідно до ст.ст. 3, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП із запитом надати докази, долучивши їх, чим підтверджується зміст ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2024 року у справі №611/334/24, тобто копію відповідного акту, на що позивач отримав протиправну відмову. Зауважує, що протиправна бездіяльність Барвінківського районного суду Харківської області за запитом позивача від 04 квітня 2024 року, яким незаконно відмовлено у розгляді по суті запиту, позбавила позивача можливості на апеляційне оскарження ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2024 року у справі №611/334/24.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 04.04.2024 ОСОБА_1 надіслав до Барвінківського районного суду Харківської області засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису запит, з посиланням на ст.32 Конституції України, норми Законів України «Про звернення громадян», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати йому інформацію щодо того, якими доказами підтверджується зміст ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №611/334/24 за його позовом в частині, а саме: «при цьому, внесена до суду заява не містить оригінальності підпису позивача. Проте, оскільки направлена копія позовної заяви, яка надійшла на електронну пошту Барвінківського районного суду Харківської області не містить електронного цифрового підпису, що дає підстави стверджувати, що позивач використав спосіб звернення до суду із позовною заявою, який не передбачений чинним процесуальним законодавством».

На запит позивача №0305/М-7/24 від 04.04.2024 відповідачем підготовлено відповідь, оформлену листом від 08.04.2024 №03-05/М-7/7/2024.

Зазначену відповідь відповідачем направлено на адресу позивача 09.04.2024 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Позивач отримав лист відповідача 15.04.2024, що вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявної в матеріалах справи.

Також, така відповідь була сканована та відповідна фотокопія відправлена 08.04.2024 з офіційної електронної пошти суду - «» на електронну пошту запитувача ОСОБА_1 , зазначену в його запиті на отримання інформації, а саме - « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з накладенням кваліфікованого електронного підпису в.о. голови Барвінківського районного суду Харківської області Коптєва Юрія Анатолійовича, що вбачається з протоколу перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, наявного в матеріалах справи, яким підтверджується цілісність даних.

Позивач, вважаючи, що у передбачений законодавством строк йому не надано належної відповіді на його запит, звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності факту недодержання відповідачем процедури реалізації управлінської функції, а також з відсутності факту порушення відповідачем прав позивача у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України встановлено право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 3 Закону України від 02.10.1992 року №2657-XII «Про інформацію» (далі по тексту - Закон №2657-XII) основними напрямами державної інформаційної політики є забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Згідно з положеннями статті 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Згідно зі статтею 20 цього ж Закону за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі по тексту - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Вимогами статті 12 Закону №2939-VI встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Положеннями частин 1, 2 та 5 статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частинами 1 та 2 статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Вищезазначені положення неодноразово аналізувалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02.02.2022 року у справі №9901/390/21, де Суд вказав, що запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, тобто раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям «відображеності та задокументованості») і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

У рішенні в справі «Угорський Гельсінський комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, п. 46) Велика Палата Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) узагальнила практику Суду у справах стосовно доступу до публічної інформації та виокремила такі чотири порогові критерії, відповідно до яких обмеження доступу до інформації може оцінюватися як втручання у реалізацію свободи вираження поглядів: 1) мета запиту на інформацію (розкриття інформації повинно надати доступ до питань, що становлять суспільний інтерес і тим самим забезпечити участь в управлінні державними справами); 2) характер запитуваної інформації (інформація повинна становити предмет загального суспільного інтересу); 3) роль запитувача інформації у її наступній передачі громадськості; 4) стан готовності та доступності запитуваної інформації (критерій дозволяє оцінити, чи може відмова в наданні інформації вважатись втручанням у свободу отримувати та передавати інформацію).

Крім того, ЄСПЛ у справі «Бубон проти рф» (заява № 63898/09, п. 41, 44) наголосив, що при вирішенні питання порушення статті 10 Конвенції у разі оскарження дій розпорядника інформації Суд має встановити, чи у цій справі відповідні національні органи володіли інформацією, про яку запитував заявник. Суд у цій справі також наголосив на тому, що запитувана інформація має бути готовою і доступною і не потребувати обробки та узагальнення.

Таким чином, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №9901/925/18, у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №420/27593/21, у рішенні Верховного Суду від 11.03.2024 року у справі №990/335/23.

За обставинами справи, ОСОБА_1 04.04.2024 надіслав до Барвінківського районного суду Харківської області засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису запит, з посиланням на ст.32 Конституції України, норми Законів України «Про звернення громадян», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати інформацію якими доказами, долучивши їх, підтверджується зміст ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2024 року у справі №611/334/24 в частині, а саме: «при цьому, внесена до суду заява не містить оригінальності підпису позивача. Проте, оскільки направлена копія позовної заяви, яка надійшла на електронну пошту Барвінківського районного суду Харківської області не містить електронного цифрового підпису, що дає підстави стверджувати, що позивач використав спосіб звернення до суду із позовною заявою, який не передбачений чинним процесуальним законодавством».

На запит позивача №0305/М-7/24 від 04.04.2024 відповідачем підготовлено відповідь, оформлену листом від 08.04.2024 № 03-05/М-7/7/2024, в якій зазначено, що інформація, створена під час судового провадження, в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією, визначеною Законом України «Про доступ до публічної інформації». Вказано, що згідно зі ст.12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про доступ до судових рішень", "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження", "Про адміністративну процедуру". Наголошено, що звернення позивача від 04.04.2024 не підлягає розгляду по суті у порядку Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про доступ до публічної інформації» і не спричиняє виникнення у суб`єкта владних повноважень обов`язку із надання письмової відповіді. Звернуто увагу, що Цивільний процесуальний кодекс України регламентує спеціальний порядок доступу учасників судових процесів до інформації, створеної під час судового провадження. Доступ учасників справи та осіб, стосовно яких суд вирішив питання про їхні права чи обов`язки, до інформації забезпечується в порядку, встановленому цим кодексом. Згідно з ч.2 ст.352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту поданого запиту від 04.04.2024 року вбачається, що фактично ОСОБА_1 , висловлюючи свою незгоду з ухвалою суду в цивільній справі, в позапроцесуальному порядку намагався отримати інформацію про мотиви та підстави її ухвалення суддею.

Так само, згідно доводів позовної заяви в цій справі ОСОБА_1 фактично вказував на свою незгоду з ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 01.04.2024 у справі №611/334/24.

З урахуванням викладеного, запитувана ОСОБА_1 інформація стосовно мотивів ухвалення та «доказів», якими «підтверджується зміст ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 01.04.2024р. в цивільній справі №611/334/24» не підлягала наданню.

З огляду на наведене, суд наголошує, що у спірному випадку у відповідача відсутні підстави у наданні запитуваної інформації, як розпорядником інформації, який не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, оскільки така є інформацією, одержаною у ході судового провадження в рамках розгляду цивільної справи №611/334/24.

В разі незгоди ОСОБА_1 з процесуальним рішенням суду він мав можливість його оскаржити згідно вимог процесуального закону.

Щодо доводів позивача про ненадання відповідачем відповіді на запит у встановлений законодавством строк, колегія суддів враховує, що згідно з матеріалами справи, відповідь Барвінківського районного суду Харківської області, оформлена листом від 08.04.2024 № 03-05/М-7/7/2024, була сканована та відповідна фотокопія відправлена 08.04.2024 з офіційної електронної пошти суду - «» на електронну пошту запитувача ОСОБА_1 , зазначену в його запиті на отримання інформації, а саме - « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з накладенням кваліфікованого електронного підпису в.о. голови Барвінківського районного суду Харківської області Коптєва Юрія Анатолійовича .

Також, зазначена відповідь 09.04.2024 відповідачем направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Тобто, позивачу була надана відповідь на його запит в передбачений Законом України "Про доступ до публічної інформації" п`ятиденний строк, шляхом надіслання такої відповіді позивачу засобами поштового зв`язку на його адресу та надіслання сканкопії відповіді з накладенням кваліфікованого електронного підпису в.о. голови Барвінківського районного суду Харківської області Коптєва Юрія Анатолійовича на електронну адресу позивача, зазначену в його запиті.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідь Баврінківського районного суду Харківській області від 08.04.2024 №03-05/М-7/7/2024, що була надіслана позивачу засобами поштового зв`язку, отримана особисто позивачем 15.04.2024, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявною в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача щодо непідтвердження цілісності листа відповідача від 08.04.2024 року №03-05/М-7/7/2024, надісланого на його електронну адресу, кваліфікованим електронним підписом або кваліфікованою електронною печаткою, адже, як вже було зазначено судом, відповідь від 08.04.2024 №03-05/М-7/7/2024 на запит позивача, надіслана на його електронну адресу, підписана кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом в.о. голови Барвінківського районного суду Харківської області Коптєва Юрія Анатолійовича, що вбачається з протоколу перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, наявного в матеріалах справи, яким підтверджується цілісність даних.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що при наданні відповіді позивачу №03-05/М-7/7/2024 від 08.04.2024 на його запит від 04.04.2024, відповідач не допустив порушень прав позивача, оскільки така відповідь надана у передбачений законом спосіб та строк.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі позивачем мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм прав і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення суду.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 по справі № 520/10784/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий