Справа № 380/22470/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 рокусправа № 380/22470/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої - судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Согор А.Н.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Середяка Б.В., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач), у якій позивач просить:

- бездіяльність ГУ ДПС щодо незняття ОСОБА_1 з податкового обліку як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, з 03 липня 2017 року до поточної дати визнати протиправною;

- зобов`язати ГУ ДПС зняти з 03 липня 2017 року ОСОБА_1 з податкового обліку як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю;

- рішення від 06 вересня 2023 року начальника Львівського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС Наталії Щур, оформлене листом від 06 вересня 2023 року вих. № 25907/6/13-01-24-11, яким ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ) на підставі поданої ним заяви від 11 серпня 2023 року без вих. номера (вх. ГУ ДПС № 48274/6 від 11.08.2023), надалі - заява № 48274/6, відмовлено в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, надалі - рішення № 25907/6/13-01-24-11 визнати протиправним та скасувати;

- зобов`язати ГУ ДПС на підставі заяви № 48274/6 укласти з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 ) договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокатом). У зв`язку з досягненням на день звільнення з військової служби 45-річного віку та недостатністю страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років, позивач вирішив укласти договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, для чого 11.08.2023 звернувся до ГУ ДПС у Львівській області із відповідною заявою. Однак, ГУ ДПС у Львівській області прийняло рішення № 25907/6/13-01-24-11 від 06.09.2023, яким відмовило позивачу в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Підставою для відмови слугував той факт, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, а отже, на нього не розповсюджується дія ч. 1 ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивач вважає таке рішення протиправним і просить його скасувати, оскільки ще 03.07.2017 припинив свою діяльність як самозайнята особа та мав би бути знятий з обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач вважає, що також має місце триваюча з 03.07.2017 до поточної дати бездіяльність ГУ ДПС у Львівській області щодо незняття його з обліку як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю. А тому просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії зняти ОСОБА_1 з 03.07.2017 з податкового обліку як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю. Вважає, що факт припинення ним 03.07.2017 індивідуальної адвокатської діяльності та зняття з цієї ж дати з обліку платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування підтверджено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 в справі № 1.380.2019.005638 та, відповідно, не потребує доказування в цій справі, на підставі ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи наведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 02.10.2023 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 09.10.2023 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

31.10.2023 від відповідача за вх. №82965 надійшов відзив, в якому проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що відповідно до норм п.п. 2 п. 11.18 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.02.2011 № 1588, фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення або зупинення незалежної професійної діяльності або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного реєстру чи уповноваженого органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви за формою N 8-ОПП. Внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення незалежної професійної діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання згідно із п.п. 4 п. 11.18 розділу XI Порядку № 1588. Згідно із п.п. 5 п. 11.18 розділу XI Порядку № 1588 врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зняття з обліку осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється податковими органами за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку. Так, згідно із даними ІКС «Податковий блок» станом на 24.10.2023 в ІКП платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується заборгованість по кодам бюджетної класифікації: 71040000 єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами , які проводять незалежну діяльність в сумі 2078,12 грн., 18010200 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 19,12 грн., 18010700 земельний податок з фізичних осіб в сумі 891,09 грн. Враховуючи викладене, остаточний розрахунок ОСОБА_1 як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, не проведено, а тому такий не знятий з обліку як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Також відповідач просить суд звернути увагу на те, що в ГУ ДПС у Львівській області відсутні відомості про оскарження ОСОБА_1 будь яких сум нарахувань, що містяться в ІКП станом на 24.10.2023. Щодо визнання протиправним та скасування рішення від 06.09.2023 начальника Львівського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Львівській області, оформленого листом вих. № 25907/6/13-01- 24-11, яким ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на добровільну сплату єдиного внеску мають, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними п. 1 частини першої ст. 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 51 частини першої ст. 4 цього Закону, в тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, виключно на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Враховуючи те, що ОСОБА_1 є відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (вже бере участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), листом від 06.09.2023 №25907/6/13-01-24-11 йому правомірно повідомлено про відмову в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи наведене, ГУ ДПС у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

01.11.2023 за вх. № 83119 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що ОСОБА_1 не визнає заперечення ГУ ДПС у Львівській області, викладені у відзиві від 31.10.2023. Вважає, що зміст відзиву не відповідає вимогам п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в ньому щодо жодної з обставин, на які позивач покликається у позові, як на підставу вимог, не зазначено як про їх визнання, так і про їх заперечення (за наявності). Із додатків до відзиву вбачається, що всі нарахування проведені ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_1 після 03.07.2017, тобто після дати, коли позивач припинив індивідуальну адвокатську діяльність та знятий з податкового обліку (згідно рішення суду від 12.12.2019 у справі № 1.380.2019.005638). Застереження у відзиві від 31.10.2023 про неоскарження позивачем податкових нарахувань не можна визнати доречними, оскільки при задоволенні судом цього позову та зняття ОСОБА_1 з податкового обліку буде зобов`язано ГУ ДПС у Львівській області провести коригування протиправно нарахованих податкових зобов`язань та їх анулювання. В той же час, оскільки в основу рішення № 25907/6/13-01-24-11 відповідачем покладено власну протиправну бездіяльність щодо незняття ОСОБА_1 з 03.07.2017 до поточної дати з податкового обліку як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, то таке рішення, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо практики застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції від 04.11.1950, також є протиправним і в порядку п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням п. п. 2, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає визнанню таким судом і скасуванню із зобов`язанням відповідача на підставі заяви № 48274/6 укласти зі позивачем договір про добровільну участь.

Ухвалою від 05.04.2024 суд витребував від ОСОБА_1 докази щодо зняття його з податкового обліку у контролюючому органі ГУ ДПС у Львівській області) після 03.07.2017, як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Ухвалою від 08.04.2024 суд продовжив розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

07.05.2024 за вх. № 34966 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

07.05.2024 за вх. № 35009 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

07.05.2024 за вх. № 35005 від представника позивача надійшло клопотання про врахування висновків Верховного Суду щодо практики застосування ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

21.05.2024 за вх. № 38613 від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких за даними в ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 03.07.2017 подав заяву за формою 8-ОПП. Разом з тим, відповідно до даних ІКС «Податковий блок» станом на 24.10.2023 в ІКП платника податків ОСОБА_1 обліковується заборгованість по кодам бюджетної класифікації: 71040000 єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну діяльність в сумі 2078,12 грн., 18010200 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 19,12 грн., 18010700 земельний податок з фізичних осіб в сумі 891,09 грн. Історія виникнення заборгованості вказана в ІКП ОСОБА_1 по відповідних податках, що долучені до відзиву. Враховуючи викладене, остаточний розрахунок ОСОБА_1 як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, не проведено, а тому з обліку як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, такий не знятий. Також, просить суд звернути увагу, що в ГУ ДПС у Львівській області відсутні відомості про оскарження ОСОБА_1 будь яких сум нарахувань, що містяться в ІКП станом на 24.10.2023. Крім того, станом на 23.10.2023 передбачена законодавством ліквідаційна перевірка ОСОБА_1 не проведена, як це передбачено п.п. 2 п. 11.18 розділу XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.02.2011 № 1588, зі змінами та доповненнями. Крім того, відповідач зазначає, що внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення незалежної професійної діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання згідно із п.п. 4 п. 11.18 розділу XI Порядку № 1588. ОСОБА_1 11.08.2023 без вих. номера (вх. ГУ ДПС у Львівській області від 11.08.2023 № 48274/6) подано заяву для укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Вказані відносини (що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) регулюються виключно Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ч. 1 ст. 10 якого чітко передбачено, що позивач, будучи особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, не має права право на добровільну сплату єдиного внеску.

21.05.2024 за вх. № 38770 від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення відповідача, згідно яких, крім вже наведеного раніше, наголошує на преюдиційності для справи № 380/22470/23 обставин, встановлених рішенням суду від 12.12.2019 у справі № 1.380.2019.005638, щодо припинення адвокатом Дмитренком В.П. індивідуальної адвокатської діяльності з 03.07.2017 та зняття його з 03.07.2017 з податкового обліку, як самозайнятої особи.

Ухвалою від 05.06.2024 суд у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи комп`ютерної техніки і програмних продуктів у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовив.

Ухвалою від 03.07.2024 суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позові та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Суд з матеріалів справи встановив, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат, свідоцтво № 1458 від 17.12.2008), дата взяття на облік 16.02.2009.

Право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру» з 18.03.2022 в зв`язку з перебуванням позивача на службі в складі Збройних Сил України.

16.01.2023 позивач звільнився з військової служби.

У зв`язку з досягненням 45-річного віку, недостатністю страхового стажу та для набуття права на призначення пенсії за вислугу років, позивач вирішив укласти договір про добровільну участь, для чого звернувся до ГУ ДПС із заявою вх. № 48274/6 від 11.08.2023.

За результатами розгляду такої заяви ГУ ДПС у Львівській області прийняло рішення, оформлене листом № 25907/6/13-01-24-11 від 06.09.2023, яким відмовило ОСОБА_1 в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підставою для відмови контролюючий орган зазначив, що ОСОБА_1 і надалі перебуває в ГУ ДПС у Львівській області на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та сплачує єдиний соціальний внесок, що унеможливлює укладення з ним договору, відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи, що він був знятий з обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та сплачує єдиний соціальний внесок, ще з 03.07.2017, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Таким чином, спірним в цій справі є факт перебування ОСОБА_1 на обліку як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, та сплачує єдиний соціальний внесок, у ГУ ДПС у Львівській області.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до преамбули Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, далі Закон № 2464-VI, цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; 3) застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, крім іншого, є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є особою, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокатом, свідоцтво № 1458 від 17.12.2008), він є платником єдиного внеску відповідно до п. п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Стаття 5 Закону № 2464-VI визначає засади обліку платників єдиного внеску.

Так, зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 було затверджено Порядок обліку платників податків і зборів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 1588).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 вказаного Порядку цей Порядок розроблений відповідно до Податкового кодексу України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах.

Ведення обліку платників податків є одним із способів податкового контролю. Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 11.22 Порядку № 1588 зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку: фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та/або поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП (п.п. 2 п. 11.22 Прядку № 1588).

Внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі:

визнання фізичної особи недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду;

смерті фізичної особи, у тому числі оголошення такої особи померлою, що підтверджується свідоцтвом про смерть (витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інформацією органу державної реєстрації актів цивільного стану), а також визнання фізичної особи безвісно відсутньою, що підтверджується судовим рішенням;

внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

реєстрації припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи у відповідному уповноваженому органі - з дати реєстрації;

закінчення строку, на який було видано свідоцтво про реєстрацію чи інший документ (дозвіл, сертифікат тощо), - з дати закінчення такого строку;

заборони судом фізичній особі провадити підприємницьку діяльність або незалежну професійну діяльність - з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду, якщо інше не визначене у рішенні суду;

наявності обмежень права на провадження підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності, які встановлені законодавством, - з дати надходження відповідних документів до контролюючого органу за місцем обліку фізичної особи, якщо інше не встановлено законом чи рішенням суду;

анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, - з дати такого анулювання чи скасування (п.п. 3 п. 11.22 Прядку № 1588).

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання. (п.п. 4 п. 11.22 Прядку № 1588).

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа (п.п. 2 п. 11.22 Прядку № 1588).

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Контролюючий орган може призначити та провести документальну перевірку такої фізичної особи - платника податків за наявності підстав та з урахуванням строків давності, передбачених Податковим кодексом України;

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців, місцем проживання яких є тимчасово окупована територія або територія проведення антитерористичної операції, процедури та дії, визначені цим підпунктом, можуть проводитись за місцем перебування таких осіб у разі їх звернення до відповідних контролюючих органів з документальним підтвердженням особи та місця перебування (п.п. 5 п. 11.22 Прядку № 1588).

Крім того, наказом Міністерством фінансів України від 24.11.2014 № 1162 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за № 1553/26330) затверджено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників (далі Порядок № 1162, в редакції чинній на момент спірних правовідносин).

Вказаний Порядок розроблено відповідно до статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інших нормативно-правових актів.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи), надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску.

Відповідно до розділу V Порядку № 1162 такий регламентує процедуру зняття з обліку платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

У разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 4 до цього Порядку та копії таких документів:

розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію;

розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії;

розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Фізична особа знімається з обліку також за наявності довідки про смерть фізичної особи - платника або про визнання її померлою, безвісно відсутньою чи недієздатною згідно із законодавством за умови відсутності в такої особи боргу.

У разі отримання заяви від платника єдиного внеску про зняття з обліку контролюючий орган повідомляє Пенсійний фонд України та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування про прийняття рішення платником щодо зняття з обліку.

Відповідні органи Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом десяти календарних днів з дня отримання інформації про прийняття рішення платником щодо зняття з обліку надають відповідному контролюючому органу довідку про наявність або відсутність заборгованості зі сплати страхових коштів за формою № 8-СК згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Отримавши заяву за формою № 7-ЄСВ (додаток 4), контролюючий орган у строк, зазначений у пункті 1 цього розділу, проводить позапланову документальну перевірку щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску або звірення розрахунків з фізичними особами, які забезпечують себе роботою самостійно. На основі акта перевірки або акта звірки платник єдиного внеску здійснює остаточні розрахунки з контролюючим органом.

У разі ненадання органами Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування довідок за формою № 8-СК (додаток 5) у зазначений строк або у разі встановлення заборгованості платника єдиного внеску, який знімається з обліку, контролюючий орган складає довідку про стан розрахунків за платежами до контролюючого органу, Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою № 9-ЄСВ згідно з додатком 6 до цього Порядку, яку надсилає (видає) платнику єдиного внеску чи уповноваженій особі платника.

Після проведення остаточного розрахунку платником єдиного внеску контролюючий орган знімає його з обліку та вносить відповідні записи до реєстру страхувальників із зазначенням дати та підстави зняття з обліку.

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, видається (надсилається) повідомлення про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 10-ЄСВ згідно з додатком 7 до цього Порядку.

Датою зняття з обліку платника єдиного внеску є дата внесення запису до реєстру страхувальників.

З аналізу наведених вище норм права можна зробити висновок, що для зняття з обліку платників єдиного внеску позивачу слід було подати не тільки відповідну заяву (за формою № 8-ОПП та № 7-ЄСВ), але й вчинити дії, спрямовані на забезпечення остаточних розрахунків з бюджетом, оскільки державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що згідно із даними в ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 03.07.2017 подав заяву за формою 8-ОПП.

Разом з тим, заяви за формою № 7-ЄСВ ним до контролюючого органу подано не було, як і інших документів, які є підставою для зняття особи з обліку як платника ЄСВ, станом на день розгляду справи в суді передбачена законодавством позапланова документальна перевірка перевірка ОСОБА_1 не проведена.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа начальника відділу організації роботи ЦОП, надання адміністративних послуг та податкових сервісів ГУ ДПС у Львівській області, зареєстрованого в ГУ ДПС у Львівській області 12.06.2024 за №515/13-01-12-01-10, платник єдиного внеску може не подавати заяву за формою № 7-ЄСВ та документи, визначені п. 1 розділу V Порядку № 1162, якщо таким платником до контролюючого органу подано заяву та документи для знаття з обліку в контролюючих органах, відповідно до розділу ХІ Порядку № 1588. У такому разі датою подання заяви за формою №7-ЄСВ вважається дата, що відповідає даті подання заяви за формою №8-ОПП згідно з Порядком № 1588.

Водночас, матеріали справи не містять жодних документів, які подавались позивачем для зняття його з обліку як платника єдиного внеску, на якого не поширюється дія Закону № 755 (Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Єдиним аргументом позивача, яким він обґрунтовує факт зняття його з обліку в ГУ ДПС у Львівській області як платника єдиного внеску, є покликання на такий факт в рішенні Львівського окружного адміністративного суду № 1.380.2019.005638 від 12.12.2019.

Так, вказаним рішенням Львівський окружний адміністративний суд адміністративний позов ОСОБА_1 до Личаківського управління ГУ ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнив. Визнав протиправною та скасував вимогу від 21.11.2018 №Ф-5526-52У про сплату боргу (недоїмки), сформовану Личаківським управлінням ГУ ДПС у Львівській області щодо ОСОБА_1 на суму недоїмки у розмірі 5896 грн.

В тексті зазначеного рішення, зокрема, на сторінках 3, 4, суд зазначив, що 03.07.2019 це дата як припинення ОСОБА_1 незалежної професійної діяльності, так і дата знання його з податкового обліку. Враховуючи цю обставину, позивач подав 06.05.2024 клопотання про врахування висновків Верховного Суду щодо практики застосування ч. 4 ст. 78 КАС України у співвідношенні до ч. 4 ст. 9 КАС України.

Водночас, аналіз матеріалів справи та текстуальний аналіз рішення у справі № 1.380.2019.005638 від 12.12.2019 не дають можливість застосувати до даних правовідносин ч. 4 ст. 78 КАС України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.11.2022 у справі № 140/6115/21.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

Крім того, у постанові від 31.08.2023 у справі № 400/4063/22 суд зауважив, що преюдиція - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 4 ст. 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом ч. 4 ст. 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. При цьому Суд вказав, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі;

- ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту);

- ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого ч. 4 ст. 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (наприклад, особа може посилатися на преюдиційні факти, що містяться в судовому рішенні, ухваленому відповідно до глави 6 Цивільного процесуального кодексу України «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Суд зазначає, що предметом позову в адміністративній справі Львівського окружного адміністративного суду № 1.380.2019.005638 було визнання протиправною та скасування вимоги від 21.11.2018 №Ф-5526-52У про сплату боргу (недоїмки), сформованої Личаківським управлінням ГУ ДПС у Львівській області щодо ОСОБА_1 на суму недоїмки у розмірі 5896 грн. Під час розгляду справи судом не досліджувалось питання зняття позивача з податкового обліку як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Вирішальним натомість був факт припинення чи неприпинення ОСОБА_1 незалежної професійної діяльності. Мотиви, з яких би виходив суд, зазначаючи про 03.07.2019, як про дату зняття ОСОБА_1 з податкового обліку, в тексті рішення № 1.380.2019.005638 від 12.12.2019 відсутні, процедура зняття ОСОБА_1 з податкового обліку не досліджувалась.

Тобто, у мотивувальній частині рішення, судом не було зазначено обставин, встановлених судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Що, в свою чергу, виключає можливість застосування до даних правовідносин ч. 4 ст. 78 КАС України в частині встановлення факту знання ОСОБА_1 з податкового обліку 03.07.2017.

Враховуючи все наведене вище у сукупності, суд дійшов переконливого висновку, що оскільки позивачем не дотримано процедур зняття його з обліку як платника єдиного внеску, на якого не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», та не вчинено для цього відповідних дій, такий (позивач) і надалі перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області, як платник єдиного внеску.

Що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незняття ОСОБА_1 з податкового обліку як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, з 03.07.2017 до поточної дати, та зобов`язання відповідача зняти з 03.07.2017 ОСОБА_1 з податкового обліку як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Що ж стосується правомірності рішення від 06.09.2023 начальника Львівського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС Наталії Щур, оформленого листом вих. № 25907/6/13-01-24-11, яким ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви від 11.08.2023 відмовлено в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд зазначає таке.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 11.08.2023 без вих. номера (вх. ГУ ДПС у Львівській області від 11.08.2023 № 48274/6) подано заяву для укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, крім іншого, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

Таким чином, на момент подання ОСОБА_1 заяви про укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування чинне законодавство чітко окреслювало коло осіб, з ким такий договір може бути укладено.

Оскільки на наслідками розгляду справи суд дійшов переконливого висновку про те, що позивач і надалі перебуває на обліку, як платник єдиного внеску, укладення з ним договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не є можливим.

Що має своїм наслідком відмову у задоволенні вимоги визнання протиправним та скасування про рішення від 06.09.2023, оформленого листом вих. № 25907/6/13-01-24-11, та зобов`язання ГУ ДПС укласти з ОСОБА_1 договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при здійсненні покладених на нього владних управлінських функцій були дотримані в повній мірі.

Відтак, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 143, 241-246, 255, 295, підпунктом 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі стягувати не належить.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.07.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна