Справа № 560/7491/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7491/24
РІШЕННЯ

іменем України

19 липня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 0-2230-UA0011141 від 30.10.2023 на суму 17677,01 грн., за 2020 рік;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 0-2230-UA0011141 від 30.10.2023 на суму 36747,00 грн., за 2021 рік;

- перерахувати податки за 2020 та 2021 роки відповідно до статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 06.03.2020 по 14.05.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку, що здійснює господарську діяльність згідно з КВЕД 16.10 (лісопильне та стругальне виробництво) в період з 06.03.2020 року по 14.05.2021 рік. На праві приватної власності йому належить столярний цех, нежитлова будівля площею 408,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 м згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014 року.

Позивачем зазначає, що об`єкти нежитлової нерухомості, віднесені до групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) класифікатора, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, в тому числі фізичними особами-підприємцями, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку - не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з вимогами з п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПКУ.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів оподаткування у складі по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПКУ, є: належність будівель до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; використання будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - Р КВЕД ДК 009:2010; ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. Разом з тим, нежитлове приміщення (столярний цех) не визначено позивачем - платником податків як об`єкт оподаткування, що використовувалось ним у господарській діяльності у 2020-2021 роках, шляхом подання до контролюючого органу форми 20-ОПП, як це передбачено п. 8.4 розд. VШ Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1562/20300 від 29 грудня 2011 року.

Окремо, відповідачем зауважено, що станом на дату подання відзиву до Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_1 не подано жодних підтверджуючих документів, щодо належності нежитлового приміщення, яке перебувало в його власності до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Класифікатора.

У зв`язку з вказаним, ГУ ДПС у Хмельницькій області не застосовувало положення п. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України під час обчислення податкових зобов`язань за податкові періоди 2020 - 2021 років.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області подало клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши зазначене клопотання, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до частини 4 статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Зміст заявлених у цій справі позовних вимог свідчить про їх невідповідність наведеному виключному переліку справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 зазначеного кодексу, з усіма правами, наданими сторонам Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з частиною 2 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, обов`язок суду здійснити безпосереднє, всебічне, повне та об`єктивне дослідження доказів по справі не залежить ні від виду провадження, в якому розглядається адміністративна справа, ні від проведення судового засідання.

Таким чином, справу №560/7491/24 належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку із чим клопотання Головного управління ДПС у Хмельницькій області необхідно залишити без задоволення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом з матеріалів справи встановлено, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 408,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 м згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014 року.

Відповідно до даних інформаційних систем ДПС України ОСОБА_1 з 06.03.2000 по 14.06.2021 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, основний вид діяльності - лісопильне та стругальне виробництво (код КВЕД 16.10).

Рішенням 42 сесії Пашковецької сільської ради від 07.05.2019 №5 на 2020 рік для об`єктів нежитлової нерухомості встановлено ставку податку - 1 відс. від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Рішенням Пашковецької сільської ради від 25.06.2020 №3 для об`єктів нежитлової нерухомості на 2021 рік встановлено ставку податку - 1,5 відс. від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Керуючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 та пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПКУ, контролюючим органом в автоматичному режимі були сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» (далі - ППР) від 30.10.2023 року з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № 0-2230-UA0011141 від 30.10.2023 на суму 17677,01 грн., за 2020 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2230-UA0011141 від 30.10.2023 на суму 36747,00 грн., за 2021 рік.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, як:

4.1.1. загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;

4.1.2. рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

4.1.11. єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку.

Згідно з пунктом 4.3 статті 4 цього Кодексу, податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Згідно зі статтею 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, наведена норма податкового закону підлягає застосуванню за сукупності наступних ознак:

1) об`єкт нерухомого майна належить до будівель промисловості, які віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000,

2) об`єкт нерухомого майна використовується за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010,

3) об`єкт нерухомого майна не здається його власником в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена відсутність будь-якої з наведених вище ознак об`єкта нерухомого майна не дає підстав для звільнення його від оподаткування за правилами підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Перевіряючи наявність підстав для застосування в спірній ситуації податкової преференції за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд враховує таке.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

При цьому, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі № 0640/4296/18 звернув увагу, що визначаючи податкову пільгу у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №440/359/20 (провадження №К/9901/7623/21) та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховується судом.

Суд встановив, що нежитлове приміщення (столярний цех), загальною площею 408,3 кв.м., розташований за адресою: Хмельницька обл., Старокостянтинівський р-н, Пашковецька сільська рада, автодорога Городище-Рівне-Старокостянтинів, 302км + 340м, належить до групи «Будівлі промислові та склади» та класифікується у групі 125 Будівлі промислові та склади ДК 009-2010.

Водночас, з доводів позивача не вбачається фактичного використання ним означеного об`єкта нерухомого майна в господарській діяльності з огляду на таке.

Як суд вже зазначав, правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, встановлена вимога щодо використання об`єкта нерухомого майна за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Доводи позивача зводяться до того, що здійснюваний ним вид господарської діяльності за КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, класифікується в секції С КВЕД ДК 009:2010.

Відповідач зауважує, що в період 2020-2021 роки відсутні докази з боку платника щодо використання об`єкта нерухомого майна в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Згідно з підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Частинами першою-третьою статті 3 Господарського кодексу України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувала новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Як вже встановлено судом вище, позивач з 06.03.2000 по 14.06.2021 був зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця.

Тож, факт належності позивача до кола суб`єктів господарювання підтверджений належним чином.

При цьому, суд зазначає, що будь-які документально підтверджені відомості про те, що позивач в спірному періоді (2020-2021 рр.) використовував за функціональним призначенням належний об`єкт нерухомого майна в матеріалах судової справи відсутні.

Позивачем не надано жодних первинних документів, які підтверджують його діяльність з лісопильного та стругального виробництва на об`єкті нерухомого майна в період з 2020 по 2021 рік.

З огляду на наведене, суд зазначає, що в ході судового розгляду справи не підтверджено жодними належними й допустимими доказами фактичного використання в 2020-2021 роках позивачем відповідного об`єкта за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Також суд зазначає, що п.8.1 VIII Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1562/20300 від 29 грудня 2011 року, платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі

платники податків - як юридичні, так і фізичні особи в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Відповідно до п. 8.4 р. VIII Порядку повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за фомрою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Станом на час розгляду справи до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, як зазначає відповідач, чи Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 не подано жодних підтверджуючих документів, щодо належності нежитлового приміщення, яке перебувало в його власності до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Класифікатора.

Інші доводи та аргументи учасників справи не потребують судової оцінки, оскільки не впливають на правильність вирішення цього судового спору.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що належна позивачу будівля не є об`єктом, який згідно з підпунктом 266.2.2 "є" пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги в частині перерахунку податків за 2020 та 2021 роки відповідно до статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 06.03.2020 по 14.05.2021 року, суд вважає відсутніми підстави для її задоволення, оскільки такий перерахунок є дискреційними повноваженнями контролюючого органу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи позивач належними й допустимими доказами не підтвердив обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, та не підтвердив наявності підстав для застосування податкової пільги у вигляді звільнення від оподаткування належного йому об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, контролюючий орган зобов`язаний визначити суму податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті спірних рішень діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, чи визначені чинним законодавством, добросовісно та розсудливо, не порушуючи прав та законних інтересів платника податків. Доводи позивача не спростовують правомірності податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу та не дають суду підстав для їх скасування.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя П.І. Салюк