Справа № 711/2925/24
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2925/24
Номер провадження2-а/711/34/24
РІШЕННЯ
15 травня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.
представника позивача адвоката Бобер Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бобер Денис Олександрович, до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -
До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернувся з позовом представник Бобер Д.О. в інтересах ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
У позовних вимогах зазначає, що 06.04.2024 р. поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Чорноморцем Вячеславом Олександровичем винесено постанову серії ЕНА №1835743 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Обставини нібито вчиненого адміністративного правопорушення у відповідності до спірної постанови є наступними: 06.04.2024 р. о 03 год. 38 хв. на дорозі М30, 390 км, водій керував транспортним засобом CHERY TIGGO 2 CA7777CX з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 «в» ПДР «Керування транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами, а саме не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла».
Після зупинки транспортного засобу під керуванням Позивача розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, роз`яснено права особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
При цьому, Позивач керував транспортним засобом, застосовуючи аварійну світлову сигналізацію, оскільки несправність зовнішніх світлових приладів виникла вночі під час його руху по трасі М30, поза межами населеного пункту та він не мав можливості самостійно здійснити заміну лампочок світла у фарах автомобілю
Крім того, несправність виявлено під час руху транспортного засобу в нічний час, що виключає придбання лампочки ближнього світла чи виклик майстра для заміни такої лампочки на місці виявлення несправності.
Постанову про накладення адміністративного стягнення вважає протиправною та такою, що підлягає до скасування з огляду на відсутність у діях Позивача складу адміністративного правопорушення.
Відповідно достатті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зстаттею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з ч.1 ст. 121 КпАП України, передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
В разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил (п. 31.5 ПДР).
Як вбачається з п. 2.3а ПДР, перед виїздом водій зобов`язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Верховний Суд в постанові від 18.10.2019 по справі №177/213/17 вказав наступні правові висновки щодо спірних правовідносин: згідно з п.31.4.3 «в» ПДР України, забороняється експлуатація т/з з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла.
Згідно з частиною статті 121 КУпАП відповідальність передбачено за керування т/з, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби). Тобто у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту коли особа рухалась з технічною несправністю передбаченою п 31.4 ПДР України не застосовуючи аварійну світлову сигналізацію.
Щодо даної справи, несправність зовнішніх світлових приладів виникла під час руху Позивача по дорозі М30, та він, використовуючи аварійну світлову сигналізацію, продовжував рух до найближчого місця, належним чином обладнаного для проведення ремонтних робіт, та зокрема заміни лампочок.
З огляду на наведене, у діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення та постанова поліцейського серії ЕНА №1835743 не ґрунтується на фактичних обставинах справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вказані обставини Позивач розраховує довести шляхом витребування та дослідження судом відеозаписів вчинення правопорушення та процесу розгляду постанови, з урахуванням наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
До постанови серії ЕНА №1835743 додається запис №467763 (згідно самої постанови).
Крім того, згідно з наказом № 1026, яким затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення (п.4 Розділу ІІ).
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п.5 Розділу ІІ).
У розпорядженні Позивача немає ні запису №467763, ні запису з боді-камери поліцейського, тому до позовної заяви додається клопотання про їх витребування.
Згідно з ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням Відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Користуючись своїм правом на визначення територіальної підсудності даного спору Позивач бажає, щоб розгляд спору здійснювався судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) Позивача.
Згідно статті 1 ч. 1 абз. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбаченихстаттею 12цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначенів статті 1цього Закону, на момент їх виникнення (стаття 4 ч. 1, 2 Закону).
Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1цього Закону.
Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року N 509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання/перебування таких особи, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання/перебування цих особи у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання/перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.
У зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року N 265 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року N 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", на пункт 9 якої посилався суд, як на підставу прийняття рішення в порядку ст. 31 ЦПК України.
Постановою КабінетуМіністрів Українивід 07 лютого 2022 року N 265 " Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
На період тимчасової окупації територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя положення частини першої статті 4 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні не поширюється на осіб, місце проживання яких зареєстроване у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
Особа, місце проживання якої зареєстроване у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.
Відомості про зареєстроване місце проживання такої особи у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, вносяться до реєстру територіальної громади, яка здійснила відповідну реєстраційну дію за межами тимчасово окупованої території може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.
З огляду на викладене переселенці, які покинули домівки внаслідок бойових дій та окупації місць їх постійного проживання, можуть звертатися з позовами до судів в районах тимчасового перебування. Якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.
Отже, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ за ч. 1 ст. 25 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України( далі -КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (вт.ч. ст. 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
У відповідності до ч. 1 ст. 15 зазначеного Закону територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Відповідно до п. 1 розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку.
Пунктом 7 розділу ІІ Положення передбачено, що Департамент здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції Національної поліції України (крім справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією), у тому числі у справах про адміністративні правопорушення пов`язані з керуванням транспортними засобами, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України та у справах про адміністративні правопорушення, виявлені та зафіксовані за допомогою системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Відповідно до п.п. 9, 10 розділу V Положення, Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.
Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.
Відповідне Управління патрульної поліції до якого відноситься уповноважений поліцейський, чи інспектор поліції УПП, який має право приймати рішення про притягнення до адміністративної відповідальності та який відноситься до структурного підрозділу Департаменту патрульної поліції не є юридичною особою.
Таким чином, враховуючи вказані вище положення, відповідачем чи співвідповідачем у справах про оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР має бути Департамент патрульної поліції, який є юридичною особою і має рахунки відкритті в Державній казначейській службі України.
Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 122 КУпАП працівники поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені Національної поліції України.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №724/716/16-а (номер у ЄРДРСР: 86636182).
Отже, як висловився Верховний Суд, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який положеннями відповідної статті КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, статтею 122 .
Використання у зазначених вище нормах формулювання «від імені органів Національної поліції», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Таким чином Відповідачами визначено Департамент патрульної поліції як уповноважений орган та Управління патрульної поліції у Вінницькій області як структурний підрозділ, працівником якого безпосередньо винесено спірну постанову.
Позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
В зв`язку з наданням правової допомоги адвокатським об`єднанням «Сидоров та Партнери» у відповідності до умов Договору про надання правової допомоги №13/03/24 від 13.03.2024 року, Позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., які підлягають до стягнення з Відповідача.
Документами, що підтверджують витрати Позивача на професійну правничу допомогу будуть надані суду в строки встановлені в КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).
У відповідності до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Спірна постанова прийнята 06.04.2024, отже перебіг 10 денного строку на її оскарження не закінчився.
Цей позов подається в межах 10 денного строку з дня отримання копії оскаржуваної постанови, тобто Позивачем не допущено зловживання своїми процесуальними правами.
Ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином Позивач просить застосувати спосіб захисту визначений законом.
На виконання п. 8 ч. 5 ст. 160 КАСУ зазначаю, що до позову додаються копії письмових доказів згідно з переліком додатків, оригінали яких перебувають в розпорядженні Позивача.
На виконання п. 9 ч. 5 ст. 160 КАСУ повідомляю, що оскаржувана Постанова порушує права Позивача, оскільки останній неправомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.
На виконання п. 11 ч. 5 ст. 160 КАСУ письмово підтверджую, що Позивачем не подано іншого позову до цього самого Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Враховуючи наведене, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.04.2024 серії ЕНА №1835743, провадження у справі закрити, стягнути з Відповідачів на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою суду від 11.04.2024 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.
Відповідач Управління патрульної поліції у Вінницькій області 23.04.2024 звернулось з відзивом. У якому зазначається, що під час патрулювання 06.04.2024 року о 03 год 30 хв на А/Д М-30 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине» 390 км інспектором роти N? 4 батальйону УПП Вінницькій області ДПП сержантом поліції Чорноморцем В.О. було зупинено автомобіль CHERY TIGGO 2 днз НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який керував ТЗ з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 в) ПІДР України.
Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст. ст. 33 та 284 КУпАП, поліцейським було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА N? 1835748 за ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред?явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.
Відповідно до ст. 35 вище вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху, що й було здійснено працівниками поліції.
Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов?язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.
Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух» експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.
Відповідно до п. 31.1. ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожного руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до п. 31.4.3 в) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей зовнішніх світлових приладів, а саме не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.
Відповідно до п. 31.6. ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 КУпА органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожного руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, 122, чти, пося, васька, лесі і , чнита ста, 121, тратя, 12-1; шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п?ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев?ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП зазначено вище) та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов?язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (непрацююча фара в режимі ближнього світла в темну пору доби), яке передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, Відповідачем було винесено постанови у справах про адміністративні правопорушення ЕНА N? 1835748 від 06.04.2024.
Тому за результатами розгляду адміністративної справи до Позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі по 340 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов?язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожного руху.
Відповідно до пункту 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Главою 19 КУпАП передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.
В свою чергу, Відповідач є працівником управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, тобто посадовою особою органів внутрішніх справ.
Таким чином, Відповідач мав всі законні підстави винести Постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.
Також слід зазначити, що згідно ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особами, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також працюючими в автоматичному режимі, а також, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху:
Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: ???фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; ???технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, ???безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню, спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп?яніння; спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, по грунтується на всебічному, повному i об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, інспектором як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення Позивачем ПДР України, маючи відповідні повноваження зроблено висновок про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Одночасно зазначаємо, що підстав у Відповідача для умисного спотворення обставин події не було.
Таким чином, розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.
Враховуючи вище вказане, Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною.
Просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, розгляд справи провести за відсутності Відповідача.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги у позові та просили скасувати оскаржувану постанову. Представник позивача повідомив, що позивач, виявиши несправність авто, увімкнув аварійнарійні вогні та продовжував рух, однак був зупинений поліцією. Повідомив, що технічно не міг у дорозі відремонтувати несправність. Зауважив, що позивачем не надано доказів руху автом позивача без увімкнених усіх фар та без аварійного сигналу.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про причину неявки не повідомили.
Від відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області надійшло клопотання, висловлене у відзиві на позовну заяву, про розгляд справи за їх відсутності.
З`ясувавши обставини справи, беручи до уваги пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.
За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Судом установлено, що 06.04.2024 р. поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Чорноморцем Вячеславом Олександровичем винесено постанову серії ЕНА №1835743 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Відповідальність за ч. 1ст. 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Таким чином підставою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП є керування водієм транспортним засобом із несправними зовнішніми світловими приладами (темної пори доби).
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.
Оскаржуючи вищевказану постанову, позивач вказує на те, що правопорушення він не вчиняв, оскільки виявиши несправність одрізі увімкнув аварійну світлову сигналізацію та рухався далі, що відремонтувати неспаравну фару. При зупинці працівниками поліції про це неодноразову повідомляв.
Отжде, суд вважає, що позивач діяв у відповідності до вимог п. 31.4 цих ПДР, а саме вживав заходів для усунення несправностей та рухався до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил (п. 31.5 ПДР).
При цьому, вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП жодними належними та допустимими доказами не підтверджується.
Зокрема, на підтвердження вини ОСОБА_1 представником відповідача надано відео файли з місця події, які жодним чином не спростовують доводи позивача та не підтверджують доводи відповідача.
З оглянутих в судовому засіданні відео файлів, судом встановлено, що відео фіксує вже зупинений автотранспортний засіб, водія вказаного автомобіля та увімкнену аварійну світлову сигналізацію автомобіля.
Тобто, відповідач як доказ вини позивача надав суду засобами електронного зв`язку файли відеозапису. При цьому, як судом встановлено на самому такому відео відсутні докази руху автомобіля позивача з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла і темну пору доби та за відсутності увімкненої аварійної світлової сигналізації автомобіля. Увесь відеозапис стосується розгляду справ про адміністративне правопорушення вже після закінчення руху транспортного засобу - роз`яснення і вимоги поліцейського та заперечення позивача. Інших доказів відповідач суду не надав.
Беручи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, останнього протиправно було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
З огляду на вимоги чинного законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами поліції, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови і у даному випадку відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами, що позивач вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Разом з тим, спірна постанова про адміністративне правопорушення, а також відео, на якому водія автомобіля не зафіксовано, не може оцінюватися судом як належні та допустимі докази в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечуються позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.
З огляду наведених підстав, суд прийшов до висновку, що постанова серії ЕНА № 1835743 від 06.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (є інвалідом ІІ групи), питання про розподіл таких витрат суд не вирішує.
На підставі ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 122, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 241-246, 286 КАС України,
Адміністративний позов задовольнити.
Постанову серії ЕНА № 1835743 від 06.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу визнати неправомірною та скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.121КУпАП - закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька