Справа № 160/32312/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації щодо не видання відносно мене наказу «Про затвердження ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу з питань призначення державних соціальних допомог, як працівника, який здійснює свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій з 28.04.2023 року (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану») та не виплати мені заробітної плати з урахуванням підвищеного розміру посадового окладу на коефіцієнта 1,5;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації видати відносно мене наказ про затвердження ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з питань призначення державних соціальних допомог, як працівника, який здійснює свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій з 28 квітня 2023 року (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану»);
Ухвалою суду від 18.12.2023 позов залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
26.12.2023 позивачем усунено недоліки позову.
Цією ухвалою суду витребувано у відповідача відомості про нараховану та фактично виплачену заробітну плату позивача за період з 28.04.2023 по 30.11.2023.
До позову ОСОБА_1 подано клопотання про об`єднання справ в одне провадження.
Ухвалою суду від 03.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об`єднання справ в одне провадження.
18.01.2024 від Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволенні позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. На підставі сформованої структури та граничної чисельності Управління розпорядженням голови Синельниківської РДА від 30.04.2021 №Р-182/0/115-21 затверджено Положення про Управління соціального захисту населення Синельниківської РДА у новій редакції. Даний уставний документ містить посилання на віддалені робочі місця, але інших документів по Управлінню щодо визначення віддаленого робочого місця, особи, що здійснює свою роботу відділено, позивач не приймав. З метою приведення до вимог чинного законодавства, недопущення неоднозначного тлумачення, розпорядженням голови Синельниківської РДА від 30.10.2023 №Р-128/0/115-23 затверджена нова редакція Положення про Управління соціального захисту населення Синельниківської РДА. Місцезнаходження робочого місця є істотною умовою державної служби у випадку його переміщення в інший населений пункт. Станом на дату складання відзиву Управління соціального захисту населення не змінювало юридичну адресу та своє місцезнаходження, не реєструвало в установленому законодавством порядку відокремлені структурні підрозділи. ОСОБА_1 прийнята на посаду 31.03.2021 (Наказ № 10-К), відповідно до якого її призначено на посаду головного спеціаліста з питань призначення державних соціальних допомог (локальний код 1229) управління соціального захисту населення Синельниківської райдержадміністрації в порядку переведення з управління соціального захисту населення Покровської райдержадміністрації з 1 квітня 2021 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Відповідач вказує, що відсутні будь-які відомості та дані, що підтверджують бездіяльність відповідача. З огляду на наявні документи, що регулюють діяльність юридичної особи Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації і відомості про які включені до відповідних Державних реєстрів, локальні акти по юридичній особі встановлено відсутність документального підтвердження щодо конкретно визначених працівників, що здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії та робоче місце яких зазначено у відповідному переліку працівників, затвердженому керівником державного органу (керівником державної служби). Задоволення даної позовної вимоги судом буде розглядатися як втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Крім того, ОСОБА_1 не надала до суду докази про розмір її заробітної плати, її складові, так як і не надала доказів про фактично відпрацьований час та сам розрахунок заборгованості по заробітній платі. До того ж, позивач пропустила строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами. Враховуючи наведене, відповідач вважає, жодними діями чи бездіяльністю не порушував законні права та інтереси позивача.
02.02.2024 відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи відомостей про нараховану та фактично виплачену заробітну плату позивача за період з 28.04.2023 по 30.11.2023.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 з 01.04.2021 призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації в порядку переведення з управління соціального захисту населення Покровської райдержадміністрації (запис 20).
Згідно із наказом Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації від 31.03.2021 №10-К ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення державних соціальних допомог (локальний код 1229) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації в порядку переведення з управління соціального захисту населення Покровської райдержадміністрації з 01.04.2021 - з посадовим окладом згідно із штатним розписом.
Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації від 30.04.2021 №Р-182/0/115-21 затверджено Положення про Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації у новій редакції.
Відповідно до пункту 3 вказаного Положення (в редакції від 30.04.2021) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, розпорядженнями голови обласної, районної державних адміністрацій, а також Положенням про управління.
Структурою управління передбачені віддалені робочі місця:
30.06.2023 позивач разом з колективом Покровського відділення звернулася до начальника Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської областііз колективним зверненням, в якому, з урахуванням абзацу 3 підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» та Переліку територій можливих бойових дій, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, просила надати роз`яснення стосовно підвищення посадових окладів працівникам відділення на коефіцієнт 1,5 та відповідно визначити розташування робочих місць працівників шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій.
Листом від 11.07.2023 № 1552 на лист від 30.06.2023 Управлінням соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області повідомлено працівників відділів Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (локальний код 1229), що питання оплати праці державних службовців регулюються спеціальними Законами України, зокрема «Про державну служб», «Про Державний бюджет на відповідний рік» та постановою кабінету Міністрів в Україні від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників в державних органів». Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391 (урахуванням внесених змін) центральним і місцевим орган виконавчої влад разом з іншими державними органами та Міністерством фінансів встановлено забезпечити визначення джерел покриття видатків для реалізації цієї Постанови, враховуючи, що у Державному бюджеті України зазначені видатки не були передбачені. З метою недопущення неефективного та нецільового використання бюджетних коштів, безумовного дотримання діючого законодавства у сфер оплати праці, порушене питання розглядається райдержадміністрацією. Про вжиті заходи буде повідомлено додатково.
24.07.2023 позивач разом з колективом Покровського відділення (локальний код 1229) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації звернулася до Національного агентства України з питань державної служби зі колективним зверненням про надання роз`яснень стосовно підвищення посадовихокладів працівникам відділення на коефіцієнт 1,5 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 391, зважаючи, що Покровська селищна територіальна громада Синельниківського району входить до Переліку територій можливих бойових дій, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309.
Листом від 15.08.2023 №3875/10.3-23 Національне агентство України з питань державної служби повідомлено про розгляд в межах повноважень колективне звернення від 24.07.2023 та повідомлено, що наразі Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, Міністерством економік України та Національним агентством України з питань державної служб надано спільне роз`яснення від 19 травня 2023 року № 167-р/з «Щодо оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії під час воєнного стану». Зазначене роз`яснення розміщено на офіційному вебсайті НАДС: www.nads.gov.ua у рубриці «Нормативно-правові акти». Положення постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 391 застосовуються до працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських) у разі безпосереднього здійснення ними своїх повноважень на територіях, зазначених в абзацах другому та третьому підпункту 1 пункту 1 Постанови № 391. Зокрема, якщо працівники здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади таким працівникам визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5. Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Постанови № 391 керівник державного органу (керівник державної служби, суб`єкт призначення) визначає розташування робочого місця працівника шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. До зазначеного переліку, затвердженого керівником, включаються працівники, які безпосередньо виконують свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії у штатному режимі або за межами робочого приміщення, адміністративної будівлі (дистанційно) на такій території. Посадові оклади, визначені за посадами згідно із законодавством, встановлюються у штатних розписах з урахуванням коефіцієнтів, передбачених абзацами другим та третім підпункту 1 пункту 1 Постанови № 391. У штатних розписах додається примітка до посадових окладів посад працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії та робоче місце яких зазначено у відповідному переліку працівників, затвердженому керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення). Така примітка відповідно до підпункту 2 пункту 1 Постанови № 391 містить інформацію про те, що підвищення розмірів посадових окладів з урахуванням коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 пункту 1 Постанови № 391, здійснюється з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця. З метою нарахування заробітної плати відповідно до фактичне відпрацьованого часу протягом місяця на територіях, на яких ведуться (велися; бойові дії, застосовується посадовий оклад з відповідним коефіцієнтом, про ще керівник державного органу (керівник державної служби) видає відповідний наказ. Постанова № 391 набирає чинності з дня її опублікування (28 квітня 2023 року) і застосовується до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Матеріалами справи також встановлено, що позивач разом із колективом Покровського відділення (локальний код 1229) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації зверталась із аналогічним колективним зверненням до Державної служби України з питань праці та Президента України.
Листом від 03.10.2023 № 5061/10.3-23 Національне агентство України з питань державної служби на колективне звернення від 31.08.2023, яке надійшло від Державної служби України з питань праці, повідомлено, що основною ознакою, що дає підстави для застосування положень підпункту 1 пункту 1 Постанови № 391 до працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, визначених пунктом 1 розділу 1 Переліку, є віднесення територій до активних бойових дій/ можливих бойових дій. Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, Міністерством економік України та Національним агентством України з питань державної служб надано спільне роз`яснення від 19 травня 2023 року № 167-р/з «Щодо оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії під час воєнного стану». Водночас, відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. При цьому, пунктом 2 Постанови №391 уставлено, що центральним та місцевим органам виконавчої влади разом із іншими державними органами та Міністерством фінансів забезпечити визначення джерел покриття видатків для реалізації Постанови №391.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не видання наказу «Про затвердження ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу з питань призначення державних соціальних допомог, як працівника, який здійснює свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій з 28.04.2023 року (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану») та не виплати заробітної плати з урахуванням підвищеного розміру посадового окладу на коефіцієнта 1,5, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Згідно із частинами першою та третьою статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII) визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
За приписами статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Кабінетом Міністрів України від 25.04.2023 № 391 затверджено постанову про «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (далі - Постанова №391).
Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження, на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.
Згідно із підпунктом 2 пункту 1 Постанови №391підвищення розмірів посадових окладів з урахуванням коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 цього пункту, здійснюється з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця.
Заробітна плата працівникам державних органів нараховується відповідно до абзацу першого цього підпункту з урахуванням підвищених розмірів посадових окладів, передбачених підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, які визначені та затверджені у штатному розписі відповідного державного органу.
Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Постанови №391 для цілей цієї постанови розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Працівникам державних органів, які включені до переліку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, за періоди роботи на територіях, які не включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, нарахування заробітної плати проводиться виходячи з посадових окладів, визначених законодавством.
Згідно із підпунктом 4 пункту 1 Постанови №391 працівникам державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та яким підвищуються розміри посадових окладів відповідно до підпункту 1 цього пункту, інші виплати за роботу з особливими умовами праці, визначені актами Кабінету Міністрів України, не встановлюються.
Постанова №391 набрала чинності 28.04.2023.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.022 №309, Покровська селищна територіальна громада Синельниківського району Дніпропетровської області віднесена до території можливих бойових дій (код UA0015858, дата виникнення можливих бойових дій - 24.02.2022).

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на державній службі та з 01.04.2021 займає посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації, яке розташоване за адресою: 53600, вул. Соборна, 106, смт Покровське, Синельниківський район, Дніпропетровська область.

Згідно із Положенням про Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації у новій редакції від 30.04.2021, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації від 30.04.2021 №Р-182/0/115-21, Відділ з питань призначення державних соціальних допомог (локальний код 1229) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації обслуговує населення, яке проживає на території Покровської, Великомихайлівської територіальних громад.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач безпосередньо здійснює свої посадові обов`язки на території, яка входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, на неї розповсюджуються норми постанови Кабінет Міністрів України від 25.04.2023 № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану», а відтак її посадовий оклад має визначатися з урахування коефіцієнта 1,5, починаючи з 28.04.2023.

Суд зазначає, що відповідно до Постанови №391 керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) визначається розташування робочого місця працівника шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.

При цьому, відповідач не заперечує вказаного обов`язку та зазначає, що підставами для виплат підвищених окладів передують: визначене розташування робочого місця працівника шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії; штатний розпис; наказ керівника державної служби щодо фактично відпрацьованого часу стосовно кожного працівника, проте, в Управлінні відсутні документальні підтвердження щодо конкретно визначених працівників, що здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії та робоче місце яких зазначено у відповідному переліку працівників, затвердженому керівником державного органу (керівником державної служби).

Отже, відповідачем не заперечується відсутність документального підтвердження щодо конкретно визначених працівників, що здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії та робоче місце яких зазначено у відповідному переліку працівників, затвердженому керівником державного органу (керівником державної служби).

Доводи відповідача про затвердження розпорядженням голови Синельниківської райдержадміністрації 30.10.2023 №Р-128/0/115-23 нової редакції Положення про Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації задля приведення до вимог норм діючого законодавства України, не приймаються судом, оскільки ані відповідного розпорядження та положення, ані доказів ознайомлення позивача із цими документами суду не надано, а матеріали справи не містять.

Щодо доводів відповідача про відсутність відповідного фінансування.

У рішенні в справі «Будченко проти України» від 24.04.2014 (заява №38677/06, пункти 38-39) Європейський суд з прав людини зазначив про те, що відмова держави в задоволенні гарантованих чинним законодавством вимог майнового характеру з підстав відсутності механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання в право особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Держава гарантує виконання взятих на себе зобов`язань.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що наявність або відсутність певних фінансових ресурсів не впливає на виконання відповідачем свого обов`язку, законодавчо встановленого.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої та другоїстатті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес`АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Щодо доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про виплату належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі відносини врегульовані положеннями статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України (у редакції чинній з 19 липня 2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року.

Враховуючи зазначене, застосуванню підлягає тримісячний строк з дня, коли позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права на отримання заробітної плати в належному розмірі.

При цьому, суд враховує, що позивач неодноразово зверталась разом із колективом Покровського відділення (локальний код 1229) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації, в т.ч. до Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації щодо надання роз`яснення стосовно підвищення посадових окладів працівникам відділу на коефіцієнт 1,5 та, відповідно, визначити розташування робочих місць працівників шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій.

Попри те, що відповідач листом від 11.07.2023 № 1552 повідомив про розгляд колективного звернення працівників Покровського відділення від 30.06.2023 та про те, що вирішення спірного питання щодо застосування Постанови №391 перебуває на контролі в управлінні та про вжиті заходи буде повідомлено додатково, однак докази повідомлення про такі вжиті заходи не надано ані колективу відділу, ані суду.

Листом від 13.09.2023 № 2069 «Про розгляд запиту на інформацію» Управлінням соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації було повідомлено про відмову у задоволенні запиту на інформацію на підставі пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, матеріали справи містять колективні звернення Покровського відділення (локальний код 1229) Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації від 24.07.2023 до Національного агентства України з питань державної служби, Президента України від 06.10.2023 з вирішення спірного питання.

Дану позовну заяву позивачем направлено до суду 06.12.2023, яка була зареєстрована судом 11.12.2023.

Таким чином, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Суд звертає увагу, що питання строку звернення до суду вирішено на стадії відкриття провадження у справі, а відповідачем не зазначено обставин та не надано належних доказів на спростовання висновків про відсутність порушень строку звернення до суду.

Отже, обставини, якими відповідач пояснює свої заперечення проти позову, безпідставні та не обґрунтовують правомірність не застосування Постанови №391 у спірних правовідносинах.

При цьому, суд зазначає, що розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії віднесено до компетенції відповідача, а відтак є його дискреційними повноваженнями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення дії та бездіяльність якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не визначення розташування робочого місця позивача відповідно до Постанови №391, тому з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача визначити розташування робочого місця позивача шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до Постанови №391.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі у розмірі 25310,00 грн. за період з 28.04.2023 по 30.11.2023 (по дату подання позову), суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Захист не порушених прав не узгоджується із завданням на принципами адміністративного судочинства.

Оскільки судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не визначення розташування робочого місця позивача та зобов`язано визначити розташування робочого місця позивача шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до Постанови №391, а виплата посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5 здійснюються на підставі переліку та з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця, то позовні вимоги про стягнення заборгованості є передчасними та задоволенню не підлягає.

Позаяк, станом на час розгляду справи сума, яку просить стягнути позивач, не є нарахованою, нарахування ж такої суми має здійснити відповідач після встановлення посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5 та фактично відпрацьованого часу протягом місяця. Наразі матеріали справи не містять доказів порушеного права позивача в цій частині.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 2147,20 грн. з розрахунку 2 позовні вимоги х 1 073,60 грн.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно із пунктом 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, позивачем при подачі цієї позовної заяви заявлено 1 вимогу немайнового характеру про визнання протиправною бездіяльність та 2 похідні від неї вимоги зобов`язального характеру.

Оскільки дві позовні вимоги зобов`язального характеру є похідними, то судовий збір обраховується за подання позову немайнового характеру, який містить в даному випадку одну немайнову вимогу та становить 1 073,60 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі 536,80 грн. (1073,60грн./2).

Щодо надміру сплаченої суми судового збору, суд зазначає, що згідно із положеннями пункту 1 частини першої та другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» така сума підлягає поверненню за клопотанням позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації (, місцезнаходження: 52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Покровська, буд. 3а) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації (, місцезнаходження: 52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Покровська, буд. 3а) щодо не визначення розташування робочого місця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації (, місцезнаходження: 52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Покровська, буд. 3а) визначити розташування робочого місця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 28.04.2023 шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації (, місцезнаходження: 52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Покровська, буд. 3а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова