Справа № 120/14033/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

22 липня 2024 р. Справа № 120/14033/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово заяви відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду в справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України Міноборони України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України Міноборони України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з визначенням місяця, в якому відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року;

- зобов`язати здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2008 року.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у Генерального штабу Збройних Сил України Міноборони України. Однак, як зазначає позивач, за час проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалось не у повному обсязі, а саме у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Зазначені дії відповідача позивач вважає неправомірними, а тому за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів, звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 25.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Витребувано у у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформацію про стан виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

11.10.2023 до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали від 25.09.2023.

23.10.2023 на адресу суду від Генерального штабу Збройних Сил України Міноборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 .

Разом із відзивом відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого вказав, що позивач перебував на грошовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України до 20.02.2018, в той же час ОСОБА_1 з військової служби було звільнено з 28.02.2020. Так, наголошуючи на нормах ч. 5 статті 122 КАС України, статті 233 КЗпП України, заявник зауважує на недотриманні позивачем місячного строку для звернення до суду із цим позовом, скільки навіть одержання письмового повідомлення про суми нараховані і невиплачені йому при звільненні, не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав. У зв`язку з наведеним заявник просить суд застосувати строки наслідки передбачені частиною третьою статті 123 КАС України та залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою від 23.02.2024 суд залучив до участі у справі № 120/14033/23 як співвідповідача - Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач 2).

01.03.2024 на адресу суду від Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 .

Також 01.03.2024 відповідач 2 подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого вказав, що позивач перебував на грошовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України до 20.02.2018, в той же час ОСОБА_1 з військової служби було звільнено з 28.02.2020. Так, наголошуючи на нормах статті 233 КЗпП України, заявник зауважує на недотриманні позивачем місячного строку для звернення до суду із цим позовом, скільки навіть одержання письмового повідомлення про суми нараховані і невиплачені йому при звільненні, не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав. У зв`язку з наведеним заявник просить суд застосувати строки наслідки передбачені частиною третьою статті 123 КАС України та залишити позовну заяву без розгляду.

Визначаючись щодо клопотань відповідачів, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 і № 9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям "грошова винагорода", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "оплата праці" і "заробітна плата", які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до "усіх виплат", право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Відповідачі, звертаючись із заявою про залишення позову без розгляду, посилаються на те, що на спірні правовідносини поширюється місячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою 233 КЗпП України (у редакції, чинній після змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX).

Так, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд доходить висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22.

Суд враховує, що на момент звільненя позивача з військової служби (наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 19.02.2020 № 78), частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Відтак, враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що спір виник через порушення умов оплати праці, строк звернення до суду з цим позовом не може вважатися пропущеним

Отже, клопотання про залишення позову без розгляду не підлягають задоволенню.

Дата постановлення цієї ухвали обумовлена перебуванням головуючого суді у відпустці у період часу з 24.06.2024 по 19.07.2024.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Генерального штабу Збройних Сил України Міноборони України про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 120/14033/23 - залишити без задоволення.

Клопотання представника Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 120/14033/23 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Томчук Андрій Валерійович