Справа № 420/1176/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1176/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Командування військово-морських сил Збройних Сил України відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Командування військово-морських сил Збройних Сил України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 14 липня 2021 року по 22 грудня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати Командування військово-морських сил Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що проходив військову службу у Командуванні військово-морських сил Збройних Сил України і у період з 01.01.2016 року до 14.07.2021 року йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення, яку в подальшому було виплачено 22.12.2023 року на виконання рішення суду у справі №420/12627/22. Таким чином, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні разом із компенсацією втрати частини доходів.

Відзив не подано, ухвалу про відкриття провадження доставлено до електронного кабінету 08.02.2024 року.

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Ухвалою суду від 05.02.2024 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін та витребувано у відповідача довідку про грошове забезпечення позивача за останні два календарні місяці служби, що передували звільненню, а також довідку про усі виплачені позивачу суми при звільненні із зазначенням складових.

Витребуваних доказів відповідач не надав.

27.05.2024 року ухвалою суду у відповідача повторно витребувано вищеперелічені докази, які до суду не надані та про причини невиконання ухвали не повідомлено.

Враховуючи вищенаведені обставини та на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Командуванні ВМФ ЗСУ звідки звільнений з військової служби у запас Наказом від 24.06.2021 року № 161.

Відповідно до Витягу з Наказу №131 від 14 липня 2021 року позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 з 05.08.2021 року.

За період з 01 січня 2016 року по 14 липня 2021 року ОСОБА_1 не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

22.12.2023 року на виконання рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2022 року по справі №420/12627/22, яке набрало законної сили 29.12.2022 року, відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по березень 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року та з березня 2018 року по 14 липня 2021року включно із урахуванням базового місяця - березень 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у сумі 77935,17 грн (а.с. 9).

Середній заробіток за несвоєчасний розрахунок по індексації при звільненні позивачеві не нараховувався та не виплачувався, як і компенсація втрати частини доходів, що не спростовано відповідачем.

Дослідивши позицію позивача, оцінивши надані докази та приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В свою чергу, статтею 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент виплати позивачу індексації грошового забезпечення та на момент звернення позивача до суду, за затримку виплати якої позивач і просить нарахувати середній заробіток, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо періоду, за який підлягає виплаті позивачу середній заробіток за час затримки виплати індексації, розміру середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Оскільки період затримки розрахунку з позивачем розпочався при попередній редакції ст. 117 КЗпП України та припинився вже за нової редакції, то суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 117 КЗпП України, як в попередній редакції, так і в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент звернення позивача до суду та на момент виплати позивачу індексації грошового забезпечення та якою визначено право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте, не більш, як за шість місяців.

Суд зазначає, що в постановах від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 та від 21 лютого 2024 року у справі № 160/15380/22, у правовідносинах з аналогічним предметом спору та періодом виникнення спірних правовідносин, Верховним Судом викладено висновок про необхідність застосування статті 117 КЗпП України в редакції згідно із Законом № 2352-ІХ, яка діяла на дату звернення позивача з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас за висновком Верховного Суду у постановах від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 та від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 року і після цього.

При цьому, ВС зазначено, що період до 19.07.2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців, проте, період з 19.07.2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Таким чином, період затримки виплати індексації розраховується з наступного дня після звільнення позивача, тобто з 06.08.2021 р. по 19.07.2022 р. (дата набрання чинності Закону № 2352-ІХ), що становить 347 календарних днів та шість місяців після 19.07.2022 року відповідно до редакції ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ, тобто по 19.01.2023 року, що становить 184 календарних дні.

З огляду на встановлені судом обставини по затримці розрахунку із позивачем при звільненні на 531 день, позивач має право на отримання середнього заробітку за ці дні.

Щодо абз. 2 ч. 2 ст. 117 КЗпП України в частині визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні органом, який виносить рішення по суті спору, то суд зазначає, що за відсутності доказів, які суд неодноразово витребовував у відповідача можливість для розрахунку суми середнього заробітку відсутня.

Тому суд у цій частині задовольняє позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за 531 день.

Щодо компенсації втрати частини доходу суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить суд нарахувати за вказаний період компенсацію втрати частини доходів, на невиплачену своєчасно індексацію.

Оскільки судом задоволені позовні вимоги щодо стягнення середнього грошового забезпечення за період затримки, то саме стягнута сума і є компенсацією втрачених доходів.

26 червня 2019 року ВП Верховного Суду у справі № 761/9584/15 та прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Таким чином, стягнувши на користь позивача суми за затримку розрахунку при звільненні, суд фактично компенсував позивачу втрату його доходів.

Стягнення ще додатково іншої компенсації фактично є подвійним стягненням втрачених доходів, не є розумним та справедливим, порушує баланс інтересів сторін.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням викладеного.

Судовий збір відшкодуванню не підлягає з огляду на приписи ч. 3 ст. 139 КАСУ, оскільки у задоволенні вимоги за яку ця сума сплачувалась суд відмовляє.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за 531 день.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.