Справа № 420/4430/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4430/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) у вигляді ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.01.2023 по 19.01.2023 включно;

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 10.01.2023 по 19.01.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в періоди з 26.07.2008 по 29.04.2016 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 12.10.2020 по 09.01.2023 - військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.01.2023 №9 з позивачем, старшим офіцером 1 бойової групи 2 групи спеціального призначення окремого загону спеціального призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та звільнено за підпунктом «б» пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку (за станом здоров`я). 19.01.2024 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі №420/12263/23 позивачу виплачено грошове забезпечення у розмірі 157867,74 грн та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі №420/12726/23 - 149646,62 грн.

23.01.2024 позивачем на адресу відповідача направлено звернення щодо виплати середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 (наступний день після звільнення) по 14.06.2023. Станом на день подачі позову відповідь на звернення не надходила.

Невиплата середнього заробітку за затримку свідчить про протиправні дії відповідача, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.02.2024 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.02.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.01.2023 № 9 (по стройовій частині) позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Також, вказаним наказом, серед іншого, передбачено виплатити позивачу премію за особистий внесок у загальні результати служби. Тобто розрахунок грошового забезпечення при звільненні позивача військова частина здійснила в повному обсязі.

Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.01.2023 № 9 про виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення без проведення з ним усіх необхідних розрахунків позивачем при розгляді цієї справи та взагалі не оскаржується та не оскаржувався раніше, а також те, що з рапортом (заявою) з приводу не виключення його зі списків особового складу частини позивач не звертався, таким чином позивач погодився на проведення з ним неповного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини, що, в свою чергу, виключає неправомірність дій військової частини.

Вимога по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посиланням на його обґрунтування на вимоги ст. 117 Кодексу законів про працю України є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

27.02.2024 до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що оскільки відповідачем не було проведено з ним під час звільнення з військової служби остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено вчасно грошове забезпечення, тому має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а доводи відповідача є безпідставними.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09.01.2023 № 9 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено з списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення капітана ОСОБА_1 (Г-058602), який здав справи і обов`язки за посадою старшого офіцера 1 бойової групи 2 групи спеціального призначення окремого загону спеціального призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 та звільненого наказом командувача Національної гвардії України від 05.01.2023 № 4 о/с за підпунктом «б» пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку (за станом здоров`я), 09.01.2023 та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі № 420/12263/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо нездійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та надбавки за кваліфікацію.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо нездійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористанні 60 днів щорічної основної відпустки та 42 дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення та надбавки за кваліфікацію.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та надбавки за кваліфікацію, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористанні 60 днів щорічної основної відпустки та 42 дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення та надбавки за кваліфікацію, з урахуванням раніше виплаченої суми.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі № 420/12263/23 на розрахунковий рахунок позивача 19.01.2024 перерахована сума грошового забезпечення у розмірі 149646,62 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі № 420/420/12726/23 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 шляхом викладення абзаців 2 та 3 резолютивної частини наступним чином:

«Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 08.06.2022 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: з 16 по 31 серпня та за вересень, жовтень місяці 2022 року із розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу лікування.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 08.06.2022 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: з 16 по 31 серпня та за вересень, жовтень місяці 2022 року із розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу лікування, з урахуванням проведених виплат за цей період.».

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі № 420/420/12726/23 на розрахунковий рахунок позивача 19.01.2024 перерахована сума грошового забезпечення у розмірі 157867,747 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач не виплатив позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008). Цим положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

У відповідності до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Однак, Законом №2011-XII як і Положенням № 1153/2008 правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовому висновку щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, викладеному в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Так, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

26.02.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 821/1083/17 у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

В даному випадку, в рамках розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивача з військової служби не проведено з останнім повного розрахунку, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, що має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вже встановлено судом позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 09.01.2023. Між тим, остаточний розрахунок на виконання судового рішень у справі № 420/12263/23 та у справі № 420/12726/23 проведено лише 19.01.2024 (дата надходження коштів на банківський рахунок позивача).

Оскільки повний розрахунок з позивачем проведений 19.01.2024, тому кінцевою датою для нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні буде 18.01.2024 - день, що передує дню проведення з позивачем повного розрахунку.

Оскільки позивач виключений зі списків 09.01.2023, а виплата грошового забезпечення в сумі 307514,36 грн відповідачем здійснена лише 19.01.2024, відповідно, час затримки розрахунку при звільненні буде період з 10.01.2023 (наступний день після виключення позивача зі списків військової частини) по 18.01.2024 включно (день, що передує дню проведення з позивачем повного розрахунку, коли йому була виплачена індексація грошового забезпечення) .

Тому бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період з 10.01.2023 по 18.01.2024 є протиправною.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносин; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Судом встановлено, що відповідачем не виплачено позивачу середній заробіток за затримки розрахунку при звільненні. Відповідачем не вчинено жодних активних дій, тобто відповідачем допущено бездіяльність, а не дії, як помилково зазначає позивач.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (19.01.2024), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX.

Таким чином, враховуючи, що непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за шість місяців, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі ст.117 КЗпП України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 10.01.2023 по 19.01.2024 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі належні йому суми.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09.01.2023 № 9 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено з списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення капітана ОСОБА_1 09.01.2023.

Строк затримки по виплаті грошового забезпечення слід рахувати з 10.01.2023, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 р. у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, для повного і належного захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача конкретну суму такої компенсації.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 19.01.2024, виплативши на виконання рішень суду грошове забезпечення у сумі 307514,36 грн.

Відповідно до довідки № 13 від 19.02.2024 за останні 2 місяці служби позивачу нараховано суму грошового забезпечення за листопад-грудень 2023 року 82740,83 грн (41347,40 грн + 41393,43 грн). Сукупна кількість календарних днів за цей період складає 61 днів.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1356,41 грн (82740,83 грн/61 календарний день).

Затримка розрахунку при звільненні становить 374 календарних днів (період з 10.01.2023 по 18.01.2024).

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 р. (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму ст.117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (18.01.2024), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст.117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX. А відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 10.01.2023, проте не більш як за шість місяців, що становить 181 календарний день (з 10.01.2023 по 09.07.2023).

Із цього слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст.117 КЗпП України шестимісячного терміну становить 245510,21 грн (1356,41 грн х 181 календарний день).

Таким чином, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 245510,21 грн.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 10.01.2023 по 18.01.2024.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 245510 (двісті сорок п`ять тисяч п`ятсот десять) грн 21 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний