Справа № 148/1482/24
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/1482/24
Провадження №2-а/148/27/24
18 липня 2024 року Тульчинський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В.
при секретарі Ліванчук А.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПП у Вінницькій області про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення.
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.06.2024 відповідачем в особі інспектора УПП у Вінницькій області ухвалено постанову серії ЕНА №2377529 про притягнення його до відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП за те, що він керуючи автомобілем по АДРЕСА_1 порушив вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив п.33 ПДР порушення вимог дорожніх знаків та на нього накладено штраф у розмірі 340 грн.
Вважає, що вказана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №237752912.06.2024, передбачене ст. 122 ч.1 КУпАП та закрити провадження по справі.
В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ст. 229 ч.4 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 262 ч.5 КАС України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило.
Відповідач - представник Управління патрульної поліції в Вінницькій області ДПП до суду направив відзив на позов (а.с. 22-32), відповідно до якого, позов не визнає оскільки в оскаржуваній постанові чітко вказана суть порушення чинних ПДР України. Постанова складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, дії поліцейського є правомірними, останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Обґрунтування позивача викладені в позовній заяві щодо не вчинення ним протиправних дій, що призвели до складання постанови про адміністративне правопорушення є способом його захисту та розцінюється, як спосіб уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене. Позивач ОСОБА_1 свідомо допустив дії, щодо вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП. До відзиву також надано DVD диск з відеозаписом події, яка мала місце за участю сторін 12.06.2024. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 20 ч.1 п. 1 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
У відповідності до ст.. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Як вбачається із оскаржуваної постанови серії ЕНА №2377529 від 12.06.2024 водій ОСОБА_1 12.06.2024 о 20 год. в м. Вінниця по вул. Руданського, 20 керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку п.3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п.33 ПДР України. Даною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП (а.с.6).
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст. 33 ч.2 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а у відповідності із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 77 ч.1, 2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із того, що за приписами ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст. 23 ч.1 п.11 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивачеві ставиться у вину невиконання вимог п. 33 ПДР України, а саме порушення вимог дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП.
Стаття 122 ч.1 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно розділу 33 ПДР України, знак 3.21 «В`їзд заборонено» є заборонним знаком, яким забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, доданого до відзиву, останній не може вважатися належним доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, а також оскаржувана позивачем постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить відповідного посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Такий висновок узгоджується з відповідною позицією, що викладена у постанові Верховного Суду у справі №524/1284/17.
Крім того, із наданого відеозапису, на переконання суду, не можливо достеменно та поза розумним сумнівом дійти висновку, що водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем по вул. Руданського, 20 не виконав вимоги знаку «В`їзд заборонено», оскільки відеозапис не містить моменту фіксації правопорушення, а відео починається з моменту, як водій давав пояснення працівникам поліції і відносно нього на місці зупинки складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.
В ході розгляду справи на підтвердження правомірності та обґрунтованості винесеної постанови та на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення відповідачем не надано жодних доказів зокрема доказів, які б підтверджували обставину, яка передбачена ст.122 ч.1 КУпАП, а саме порушення вимог дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено».
Таким чином, представник відповідача не надав суду достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП. Поліцейський безпідставно прийшов до висновку про вчинення позивачем вказаного правопорушення. Відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови серії ЕНА №2377529 від 12.06.2024, а тому вона підлягає скасуванню.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 11.10.2016 у справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В силу вимог статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122 ч.1 КУпАП. Позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, постанова серії ЕНА №2377529 від 12.06.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення ст. 122 ч. 1 КУпАП, підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.
За змістом ст. 286 ч.3 п.3 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Вінницькій області ДПП слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280, КУпАП, ст.ст. 2, 9, 19, 20, 77, 139, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд
У Х В АЛ И В :
Позов ОСОБА_1 до УПП у Вінницькій області про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Постанову серії ЕНА №2377529 від 12.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 340 грн. скасувати, адміністративну справу провадження закрити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: