Справа № 420/13751/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним виховання двох дітей віком до 18 років згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним вихованням двох дітей віком до 18 років на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ухвалою суду від 17.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначала, що вона не погоджується із відмовою військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним виховання двох дітей віком до 18 років згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Як вказала позивач, ОСОБА_2 , є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника їдальні взводу матеріального забезпечення роти логістики у званні молодшого сержанта. Позивач вказала, що є матір`ю двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 . У листопаді 2023 року нею був поданий командиру роти логістики військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому вона просила клопотати перед вищим командуванням про звільнення мене з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 1 ч. 4 ст. 26 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з самостійним вихованням двох дітей віком до 18 років, однак за наслідками розгляду поданого рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні рапорту та звільненні з військової служби з тих підстав, що надані заявником документи не підтверджують факту самостійного виховання мною дітей без участі їх батька ОСОБА_5 , оскільки не містять доказів, зокрема, про усунення останнього від виховання дитини, позбавлення його батьківських прав, смерті або визнання його безвісно відсутнім тощо. Позивач вказала, що Суворовським районним судом м. Одеси від 12.10.2018 року було розірвано шлюб, укладений між позивачем та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батьком дітей), зареєстрований 14.11.2009 року. Як вказала позивач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з позивачем та перебувають на повному її утриманні, що підтверджується витягами з реєстру Білгород-Дністровської територіальної громади про місце реєстрації позивача та місце реєстрації її дітей, згідно яких ми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач наголосила, що вихованням дітей займається вона, їх батько - ОСОБА_5 участі у вихованні дітей не приймає, взагалі не цікавиться їх життям, станом здоров`я, освітою та розвитком, має іншу родину. Листом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 06.04.2023 року № 06/3256 підтверджено, що батько дітей - ОСОБА_5 подав до Служби у справах дітей Одеської міської ради заяву від 30.03.2023 року № ДО 265-Т, якою надав згоду щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю. Ще одним підтвердженням невиконання батьком дітей ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків, зокрема і в частині виховання дітей, є лист Відділення поліції № З Одеського районного управління поліції № 1 від 12.01.2022 року № 60.8-80, направлений у відповідь на її звернення щодо вжиття заходів реагування до гр. ОСОБА_5 , яким підтверджено факт складання на гр. ОСОБА_5 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей). Позивач, зазначивши, що єдина людиною, яка допомагала їй піклуватися про дітей - її мати, яка у зв`язку з перебуванням позивача на службі, приглядала за дітьми вдома, могла нагодувати їх, забрати зі школи, провести до укритті під час повітряної тривоги. Однак внаслідок об`єктивних обставин, а саме, за станом здоров`я, вона наразі не може надати таку підтримку та відповідно позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника їдальні взводу матеріального забезпечення роти логістики у званні молодшого сержанта.

19.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 1 ч. 4 ст. 26 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з самостійним вихованням двох дітей віком до 18 років.

Разом із клопотанням заявником подано наступні документи: свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 ; рішення про розірвання шлюбу; паспорт та РНОКПП, витяг з ЄДДР про місце реєстрації; довідка про місце реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , характеристика дітей з навчального закладу; довідка з органу опіки та піклування(а.с.15-16).

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 №1773 відмовлено у задоволенні рапорту та звільненні з військової служби з тих підстав того, що надані заявником документи не підтверджують факту самостійного виховання мною дітей без участі їх батька ОСОБА_5 , оскільки не містять доказів, зокрема, про усунення останнього від виховання дитини, позбавлення його батьківських прав, смерті або визнання його безвісно відсутнім тощо(а.с.17-18).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан, який триває по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період врегульовано пунктом 2 частини четвертої статті 26 Законом №2232-ХІІ. Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

В свою чергу, виходячи з положень статті 3 Сімейного кодексу України, якою визначено поняття "сім`ї", можливо дійти висновку про те, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.

Конституційний Суд України у своєму рішення від 03.06.1999 №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну "член сім`ї": членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, термін "сім`я" означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 є матір`ю двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Батьком вказаних дітей є ОСОБА_5 .

Разом з тим, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.10.2018 №523/9482/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.21).

Водночас, як вбачається з листа Служби у справах дітей ОМР від 06.04.2023 №06/3256 ОСОБА_5 надав до Служби у справах дітей заяву від 30.03.2023 якою надає згоду щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей разом із матір`ю(а.с.22).

Згідно листа Відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 від 12.01.2022 року № 60.8-80, направлений у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо вжиття заходів реагування до гр. ОСОБА_5 , відносено ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягів з реєстру територіальної громади (Білгород-Дністровської територіальної громади) місце реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 09 жовтня 2014 року збігається з місцем реєстрації їх матері ОСОБА_1 .

Суд, під час розгляду справи також враховує, що разом із клопотанням заявником до Військової частини НОМЕР_1 подано наступні документи: свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 ; рішення про розірвання шлюбу; паспорт та РНОКПП, витяг з ЄДДР про місце реєстрації; довідка про місце реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , характеристика дітей з навчального закладу; довідка з органу опіки та піклування, які не враховані відповідачем під час розгляду рапорту.

Частиною третьою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ (далі - Закон № 2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону № 2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин першої - третьої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Суд враховує, що сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, однак матеріалами справи підтверджується невиконання батьком неповнолітніх дітей свого обов`язку.

Водночас, суд враховує, що неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 09 жовтня 2014 року виховує саме ОСОБА_1 та яка, відповідно, має право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним виховання двох дітей віком до 18 років згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним виховання двох дітей віком до 18 років згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним вихованням двох дітей віком до 18 років на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним виховання двох дітей віком до 18 років згідно підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОК НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним вихованням двох дітей віком до 18 років на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра