Справа № 200/3465/24
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2024 року Справа№200/3465/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Опанасенка Віталія Володимировича, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 квітня 2024 року № 62 про відмову позивачу в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за Законом України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу з 19 квітня 2024 року пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 70% заробітку померлого годувальника ОСОБА_2 , чоловіка позивача, який зазначений у протоколі Рубіжанського об`єднаного управління ПФУ № 18, та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; має статус переміщеної особи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у шлюбі з 28 грудня 1979 року. На день смерті свого чоловіка вона проживала з ним за адресою: АДРЕСА_1 та вела спільне господарство, що підтверджується довідкою № 321 від 18 квітня 2024 року, виданою Варвинською селищною радою.

Чоловік позивача був державним службовцем, останнє місце роботи - Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25 серпня 1980 року; мав стаж державної служби 26 років 6 місяців 6 днів, що підтверджується протоколом від 28 лютого 2024 року № 18, та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області. За життя отримував пенсію державного службовця у розмірі 34 036,28 грн з урахуванням обмеження 23 610,00 грн (протокол від 28 лютого 2024 року № 18).

23 квітня 2024 року позивач звернулась до відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».

За результатами розгляду даної заяви 30 квітня 2024 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення, яким позивачу відмовлено у переході на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника вказаним законом не передбачено.

Позивач вважає дане рішення незаконним, оскільки її чоловік мав стаж державної служби більше 20 років, станом на день звільнення 10 років державної служби, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (а.с. 1-5).

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23 квітня 2024 року позивач звернулась із заявою про перерахунок пенсії № 2124, а саме - про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності та відмовлено у задоволенні заяви позивача.

З 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889 після 1 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058.

В той же час законодавець визначив певні умови, при дотриманні яких у громадян зберігається право на призначення пенсії відповідно до положень ст. 37 Закону 3723.

Відповідно до п.п. 10 і 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (1 травня 2016 року) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України або які станом на 1 травня 2016 року мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Отже, Законом № 889 передбачається можливість збереження права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 виключно за умови першого призначення пенсії за віком як державному службовцю.

Призначення пенсій в разі втрати годувальника Законом № 889 не передбачено.

Враховуючи наведене рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії від 30 квітня 2024 року № 62 є правомірним.

Щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та призначити пенсію, відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.

Орган ПФУ, який первинно розглядав заяву, в подальшому не має доступу до електронної пенсійної справи, i у випадку зобов`язання його судом вчинити певні дії, як то зарахувати певні періоди до стажу, повторно розглянути заяву тощо, цей орган позбавлений можливості вчинити такі дії внаслідок відсутності доступу до електронної пенсійної справи. Рішення суду в такому випадку буде неможливо виконати.

Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 32-33).

У письмових поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зазначило наступне.

Позивач з 13 січня 2011 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; з 12 жовтня 1987 року мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII позивач з 25 вересня 2019 року мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , чоловік позивача, за життя перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та з 19 травня 2022 року отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу»; при цьому з 27 квітня 2021 року йому було встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААБ № 146851; з 29 листопада 2022 року - встановлено першу групу інвалідності (підгрупа Б), що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААВ № 737706; Указом Президента України від 25 червня 2016 року № 276/2016 ОСОБА_2 присвоєно почесне звання, копія посвідчення серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що зроблено відповідний актовий запис № 53 та 12 березня 2024 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

23 квітня 2024 року позивач звернулась до відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії - про перехід на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка за Законом України «Про державну службу».

Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 заява позивача була передана для розгляду за принципом екстериторіального призначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 квітня 2024 року № 62 позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за Законом України «Про державну службу».

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не розглядало заяву позивача від 23 квітня 2024 року та не приймало жодного рішення відносно цієї заяви.

Разом із цим третя особа зазначила, що з 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIIІ «Про державну службу», згідно з пп. 1 п. 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень якого втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується для призначення пенсій державним службовцям.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом № 889-VIIІ не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника.

Просить врахувати дані пояснення під час розгляду справи (а.с. 76-82).

Ухвалою суду від 4 червня 2024 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області надати суду додаткові доказі по справі (а.с. 25-26).

18 червня 2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов (а.с. 32-33).

20 червня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшли письмові пояснення на позов та додаткові доказі по справі (матеріали з пенсійної справи позивача та пенсійної справи чоловіка позивача (а.с. 76-158).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 8 травня 2024 року № 3684-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Станом на день розгляду даної справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України згідно з паспортом НОМЕР_4 від 27 березня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 квітня 2022 року № 1333-: АДРЕСА_5 (а.с. 7-11).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3 є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 38-40).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, , зареєстроване місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, є органом державної влади (а.с. 84-85).

Як встановлено судом, позивач з 13 січня 2011 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області (м. Сєвєродонецьк); пенсія вперше призначена за вислугу років; станом на час виникнення спірних правовідносин отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-ІV, на яку була переведена з пенсії за вислугу років згідно із рішенням управління ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 8 серпня 2019 року № 762 «про перерахунок пенсії» (а.с. 99-101).

Відповідно до рішення управління ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 4 квітня 2024 року № 762 «про перерахунок пенсії» розмір призначеної позивачу пенсії за віком з 8 березня 2024 року складає 7 061,32 грн (а.с. 18).

З 28 грудня 1979 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), РНОКПП НОМЕР_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 28 грудня 1979 року (а.с. 12, 49).

ОСОБА_2 згідно рішення № 18 «про перерахунок пенсії» від 23 травня 2022 року з 19 травня 2022 року перебував на обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу»; група інвалідності друга, загальне захворювання; підстава прийняття рішення: «перехід з виду на вид»; страховий стаж 43 роки 0 місяців 6 днів, в тому числі стаж державної служби (ст. 25 ЗУ № 3723) 24 роки 8 місяців 6 днів; пенсія призначена у розмірі 60% від заробітку; основний розмір пенсії від середнього заробітку 30 446,03 грн; пенсія за особливі заслуги перед Україною 483,50 грн; розмір пенсії з надбавками 30 929,53 грн; максимальний розмір пенсії 19 340,00 грн (а.с. 148-152).

Як вбачається з рішення Рубіжанського об`єднаного управління ПФУ від 28 лютого 2024 року № 18 «про перерахунок пенсії», група інвалідності ОСОБА_2 перша (підгрупа Б), загальне захворювання; страховий стаж 44 роки 10 місяців 6 днів, в тому числі стаж державної служби (ст. 25 ЗУ № 3723) 26 роки 6 місяців 6 днів; пенсія призначена у розмірі 60% від заробітку; основний розмір пенсії за віком за Законом України «Про державну службу» з 1 березня 2024 року встановлений у розмірі 39 344,83 грн; пенсія за особливі заслуги перед Україною 590,25 грн; з урахуванням обмежень в індексації з 1 липня 2023 року та з 1 березня 2024 року (в загальному розмірі 5 898,80 грн) 34 036,28 грн; з урахуванням обмежень максимальним розміром - 23 610,00 грн (а.с. 15, 151-152).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 12 березня 2024 року, виданого Варвинською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області, актовий запис № 53 від 12 березня 2024 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: м. Чернігів Чернігівська області (а.с. 13, 158).

З наданої позивачем довідки від 18 квітня 2024 року № 321, виданої Варвинською селищною радою Чернігівської області, вбачається, що станом на день смерті ОСОБА_2 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ним проживала та вела спільне господарство його дружина - ОСОБА_1 (а.с. 14).

23 квітня 2024 року позивач звернулась до Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перерахунок пенсії про перехід на пенсію по втраті годувальника, померлого чоловіка, ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 19, 47).

Відповідно до розписки-повідомлення до заяви позивач додала наступні документи: паспорт ЕМ586717; виписка з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності, військовий квіток; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру померлому годувальнику; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 1 липня 2000 року; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_5 ; довідку про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; документи про стаж; інший документ; свідоцтво про шлюб ШІ-ЕД479939; свідоцтво РАГС про смерть годувальника; трудова книжка або документи про стаж (а.с. 48).

Заява позивача за принципом екстериторіальності була розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 32, 80).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 квітня 2024 року № 62 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » позивачу відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за Законом України «Про державну службу» (а.с. 20).

Також в рішенні зазначено наступне.

З 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ, згідно зі ст. 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Прикінцевими положеннями Закону України «Про державну службу» збережено право на призначення пенсії відповідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ державним службовцям, які на день набрання чинності Законом:

- мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців.

- займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорійних посад державних службовців визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців.

Призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та по інвалідності Законом України «Про державну службу» не передбачається (а.с. 20).

Не погодившись із даним рішенням позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […] регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) (тут і надалі в редакції, чинній як станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і станом на час звернення із заявою про перерахунок пенсії).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права на пенсію та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (ч. 2 ст. 5 цього Закону).

Згідно зі ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), який набув чинності 1 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 2 Розділу ХІ Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) (у Відомостях Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490, опубліковано Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XI, далі Закон № 3723-ХІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п.п. 10 і 12 розділу 11 Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.ч. 13, 14 ст. 37 Закону № 3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Як встановлено судом, чоловік позивача станом на час смерті одержував пенсію державного службовця, призначену йому відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону; […].

Судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою до про переведення на пенсію по втраті годувальника була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (чоловіка, ОСОБА_2 ) та відповідала вимогам ст. 37 Закону № 3723-XII.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач мала право на переведення її на пенсію по втраті годувальника за ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 9 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 7 листопада 2023 року у справі № 420/9478/21.

Щодо доводів відповідача та третьої особи про те, що норми ст. 37 Закону № 3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 розділу XI Закону N 889-VIII та не розповсюджуються на позивача, суд виходить з такого.

У постанові Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а судом касаційної інстанції зазначено:

«…Колегія суддів вважає неприйнятними доводи касаційної скарги, що норми статті 37 Закону № 3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону N 889-VIII та не розповсюджуються на позивача, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір та розглядався в судах першої та апеляційної інстанції, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII…».

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 752/5153/17, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 7 листопада 2023 року у справі № 420/9478/21.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивачу протиправно відмовлено у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723-XII.

Як наслідок, спірне рішення є протиправним, а позовні вимоги позивача про визнання його протиправним та скасування - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись наведеними нормативно-правовими приписами, суд висновує, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як орган, що прийняв протиправне рішення, призначити їй з 19 квітня 2024 року (наступний день після смерті чоловіка) пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум підлягають задоволенню.

Стосовно зауважень відповідача про те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області і Головне управління в Донецькій області не має доступу до її електронної пенсійної справи, суд зазначає, що питання доступу працівників Головних управлінь Пенсійного фонду України до електронних пенсійних справ громадян, які знаходяться на обліку в інших Головних управліннях, є питання організаційного характеру, а не правового, а тому має вирішуватись пенсійними органами в порядку, встановленому підзаконними нормативно-правовими актами та внутрішніми документами організаційного характеру, які діють в системі органів Пенсійного фонду України.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію по втраті годувальника у розмірі 70% заробітку померлого чоловіка позивача, який зазначений у протоколі Рубіжанського об`єднаного управління ПФУ № 18, суд зазначає таке.

У постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вказав, що ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-ІV слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника […] визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника, у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року.

При цьому Суд зазначив, що це право вибору особи.

Як встановлено судом, у заяві про перерахунок пенсії від 23 квітня 2024 року позивач зазначила, що просить перевести її на пенсію по втраті годувальника, померлого чоловіка, ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 19, 47).

У постанові від 7 листопада 2023 року у справі № 420/9478/21 Верховний Суд вказав, що Законом № 1058-ІV передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у ст. 27 цього Закону. Враховуючи положення ст. 37 Закону № 1058-ІV розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначається в залежності від розміру пенсії померлого годувальника і незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

Також у вказаній постанові зазначено:

«…65. Положеннями статті 37 Закону № 3727-ХІІ було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на вказаних умовах мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

66. Проте, колегія суддів зазначає, що Закон № 1058-IV, який передбачає можливість призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та її розміри, не визначає порядок розрахунку пенсії за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію, зокрема, за Законом № 3723-ХІІ.

67. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, у подібних правовідносинах, враховуючи положення законів №1058-IV та № 3723-ХІІ в сукупності, дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону №1058-IV слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання, і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону № 3723-XII визначається, зокрема, у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 № 3723-XII.

68. З огляду на це, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги в частині того, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника та доходить висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в частині визначення базовою величиною ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника 70% суми суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання є помилковими та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, встановити базовою величиною для призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника 70% розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 № 3723-XII. […]».

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 7 листопада 2023 року у справі № 420/9478/21, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в розмірі 70% розміру пенсії ОСОБА_2 за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 9 травня 2024 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн (а.с. 21, 166).

Згідно із ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог […].

Разом із цим згідно ч. 8 ст. 139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене нормативно-правові приписи, беручи до уваги, що основні позовні вимоги позивача за висновком суду є такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги, у задоволенні яких суд вирішив відмовити, є похідними позовними вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати позивача зі сплати судового збору в повному розмірі, тобто у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 245, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, зареєстроване місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 квітня 2024 року № 62 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 19 квітня 2024 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 70% розміру пенсії за віком ОСОБА_2 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_5 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна