Справа № 460/5287/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2024 року м. Рівне №460/5287/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оформлену рішенням від №210 від 06.05.2024 яким відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, на пенсію за віком, яка призначається відповідно до розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести з 29.04.2024 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 07.08.1978 по 15.04.2006, обчисливши таку пенсію як особі, яка станом на 01.05.2016 має стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках, виданих Корецькою міською радою від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234, та виплативши заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим.

Ухвалою суду від 21.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2024 позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця. Вказує, що має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII як особа, яка станом на 01 травня 2016 року має стаж роботи, на посадах віднесених до категорій посад державної служби, а саме 27 років 8 місяців 10 днів, тобто не менше 20 років. При цьому зауважує, що ніколи не отримувала пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» з 01.02.2010, а отримувала з вказаної дати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», про що не вірно вказано відповідачем 2 у спірному рішенні. Стверджує, що обчислення пенсії має здійснюватись, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках виданих Корецькою міською радою від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234 (як особі, яка станом на 01.05.2016 має стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років). За наведеного, не погоджується з рішенням пенсійного органу від №210 від 06.05.2024, вказує на його протиправність, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем 1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області у відзиві на позовну заяву вказано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01.02.2010. Наголошує, що важливої уваги заслуговує той факт, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01.02.2010. Вказує, що змін до Порядку №622 не внесено щодо періоду врахування складових заробітної плати за посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності в державному органі відповідних посад державної служби) державного органу, що здійснив класифікацію посад державної служби, то законодавчих підстав для перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням заробітної плати, вказаної у довідок від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234, немає. При цьому, зауважує, що надані позивачем для розрахунку довідки про складові заробітної плати не можуть бути використані при перерахунку пенсії, так як Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII не передбачено переведення перерахунку пенсії, у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати, так як ОСОБА_1 вже зверталася за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». На підставі вищевикладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області правомірно прийнято рішення №210 від 06.05.2024 про відмову в перерахунку пенсії за віком. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позову заперечує з підстав наведених у рішенні від №210 від 06.05.2024, яким відмовлено у переведенні на інший вид пенсії. Вважає, що вказане рішення прийнято правомірно, тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 03.02.2010 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати. Вказане підтверджується розпорядженням Корецького УПФ №56 від 22.03.2010, довідкою відділу обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №393 від 07.05.2024, а також розпорядженнями Корецького об`єднаного управління ПФУ про перерахунок пенсії від 01.03.2023 та від 28.02.2024.

Відповідно до записів №№9-21 трудової книжки, ОСОБА_1 :

запис №9 07.08.1978 обрано секретарем виконкому Жадківської сільської ради народних депутатів;

запис №10 20.03.1990 обрано заступником голови Жадківської сільської ради народних депутатів;

запис №11 20.05.1994 прийнято присягу державного службовця;

запис №12 29.05.1994 присвоєно 11 ранг 6 категорії;

запис №13 25.07.1994 обрано заступником голови Жадківської сільської ради народних депутатів;

запис №14 17.12.1997 обрано секретарем Жадківської сільської ради;

запис №15 08.04.1998 обрано секретарем сільської ради;

запис №16 14.04.1999 обрано Жадківським сільським головою;

запис №17 26.04.1999 присвоєно 9 ранг 5 категорії;

запис №18 20.07.2001 прийнято присягу посадової особи;

запис №19 20.09.2001 присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування 5 категорії;

запис №20 09.04.2002 обрано сільським головою Жадківської сільської ради;

запис №2 (відомості про нагородження) 17.05.2005 присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування 4 категорії;

запис №21 15.04.2006 звільнено в зв`язку з закінченням строку повноважень.

Усі записи здійснені належним чином, скріплені печатками.

Відповідно до розрахунку стажу форми РС-право, загальний страховий стаж позивача становить 38 років 3 місяці 22 дні. Зокрема, визначено, що період з 25.08.1978 по 26.04.2006 віднесено до посадової особи в ОМС.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області від 29.04.2024 №02-15/232, стаж служби ОСОБА_1 на посадах в органах місцевого самоврядування за період з 07.08.1978 по 15.04.2006 становить 27 років 8 місяців 10 днів.

29.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Долучено довідки про заробітну плату (спецпенсії) 232, 233, 234; паспорт; трудову книжку, документи про стаж.

06.05.2024 за наслідками розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №210 про відмову у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування відмови вказано, що ОСОБА_1 звернулась з заявою про здійснення перерахунку пенсії перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії за віком, що призначена згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 29.04.2024 №02-15/234 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №02-15/233 (про складові заробітної плати) видані Корецькою міською радою Рівненської області про заробітну плату станом на березень 2024 року, згідно постанови КМУ від 29.12.2023 №1409. Зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримувала пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» з 01.02.2010. Надані заявницею для розрахунку довідки про складові заробітної плати не можуть бути використані при перерахунку пенсії, так як Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсії, у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати, так як заявниця вже зверталася за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» здійснено з урахуванням заробітної плати, яка враховувалася при первинному призначенні пенсії. В даний час ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 4240,70 грн. Після проведення умовного перерахунку із переведенням на пенсію за віком згідно до Закону України «Про державну службу», розмір пенсії становить - 3281,40 грн. Виходячи із викладено вище, управлінням вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у здійсненні їй перерахунку із переходом на інший вид пенсії - в зв`язку із недоцільністю.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-ІV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Статтею 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ (далі Закон №2493-III).

Статтею 1 Закону №2493-III визначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з статтею 3 Закону №2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частина 7 статті 21 Закону №2493-III (в редакції від 19.09.2009, чинній на дату призначення позивачу пенсії) передбачала, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4 частини першої, частиною другою статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 280/97-ВР, пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» 93-15, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії (частина десята статті 21 Закону №2493-III).

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII).

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону №3723-XII (в редакції від 01.01.2008, чинній на дату призначення позивачу пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 3 статті 37 Закону №3723-XII).

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону №3723-XII, за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до розпорядження №56 від 22.03.2010 судом встановлено, що позивачу здійснено перерахунок пенсії за віком (умови призначення «посадова особа в ОМС», вид перерахунку «з виду на вид») та визначено загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку 90%. Пенсію призначено довічно.

Станом на 2024 рік, пенсія також розрахована як 90% від заробітку, що підтверджується перерахунком пенсії від 28.02.2024.

Тобто, з 01.02.2010 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати (тобто максимально відповідно до частини 5 статті 37 Закону №3723-XII).

При цьому, зазначення про те, що пенсію за віком призначено відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а не конкрентно згідно з Законом України «Про державну службу», відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач безпосередньо на державній службі не перебувала, а була посадовою особою ОМС.

Відтак, доводи позивача про те, що вона ніколи не отримувала пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» є безпідставними.

Тобто, до 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом №3723-ХІІ.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

При цьому, пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII залишено право осіб, що працювали та(або) продовжують працювати на посадах, що віднесені до посад державної служби, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у разі дотримання певних умов.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі №466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі №538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі №308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі №234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі №431/991/17.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічні положення закріплені у Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі Порядок № 622).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку №622, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.; жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, Порядок № 622 встановлює додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: якщо до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII.

Таким чином, право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII, в контексті положень пунктів 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:

а) досягли певного віку;

б) мають передбачений законодавством страховий стаж;

в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.

Вищенаведені положення стосуються збереження права саме на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

При цьому, право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року.

В обгрунтування позову зазначено, що 31.01.2015 позивачу виповнилось 60 років, тому з 01.02.2015 з призначеної (03.02.2010) пенсії за віком за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» має право перейти на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Суд наголошує, що з матеріалів справи та встановлених фактичних обставин справи слідує, що позивач з 01.02.2010 реалізувала право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Тобто, у даному конкретному випадку пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» вже була призначена позивачеві з 01.02.2010, а відтак положення пунктів 10 та 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», які стосуються саме призначення пенсії, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Таким чином, відсутні підстави для переведення позивача з 29.04.2024 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Щодо зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 07.08.1978 по 15.04.2006, суд зазначає таке.

Статтею 46 Закону №889-VІІІ визначені особливості обчислення стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, крім іншого, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» 07.06.2001 №2493-III.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VІІІ обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону №889-VІІІ) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283).

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону №2493-ІІІ.

Згідно з статтею 14 Закону №2493-ІІІ, в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:

перша категорія - посади Київського міського голови, голів обласних рад та Севастопольського міського голови;

друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради;

третя категорія - посади перших заступників та заступників міських голів (міст - обласних центрів) з питань діяльності виконавчих органів ради; секретарів міських (міст - обласних центрів та міста Сімферополя) рад, міських голів (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення, крім міст - обласних центрів), голів районних, районних у містах рад;

керуючих справами виконавчих апаратів обласних та Севастопольської міської рад;

четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;

п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців», посади голів міст районного значення, селищних і сільських голів віднесено до п`ятої категорії посад державної служби.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Зазначеному положенню статті 48 КЗпП кореспондується пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за змістом якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, період роботи позивача з 07.08.1978 по 15.04.2006 (27 років 8 місяців 10 днів) відповідає стажу роботи на посадах державної служби.

Разом з тим, вказане пенсійним органом не заперечується, зокрема у спірному рішенні.

Отже, вимога про зарахування до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 07.08.1978 по 15.04.2006 є безпідставною.

Щодо вимоги про обчислення пенсії як особі, яка станом на 01.05.2016 має стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках, виданих Корецькою міською радою від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234, суд зазначає наступне.

Суд повторює, що умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом №3723-ХІІ.

Відповідно до частини 2 статті 37-1 Закону №3723-ХІІ (у редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Умови та порядок перерахунку пенсій державним службовцям були визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 №865 (далі Постанова №865).

Відповідно до пункту 4 Постанови №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ, визначається в такому порядку, зокрема:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Згідно з пунктом 5 Постанови №865 перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

27.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII (далі Закон №76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ викладено у новій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Постановою Кабінету міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 (далі Постанова №1013), якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015:

пункт 4 Постанови №865 виключено;

пункт 5 викладено в такій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.».

Постанова №865 втратила чинність 23.09.2016 на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14.09.2016 №622.

Чинний на теперішній час Порядок №622 не передбачає підстав (умов) для перерахунку пенсії державних службовців.

Порядок призначення пенсій згідно з Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Порядок №622).

Пунктом 4 Порядку №622 передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Пунктами 5 та 6 Порядку № 622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.

Суд наголошує, що вищенаведені норми порядку №622 стосуються лише для призначення пенсії державним службовцям.

При цьому, з 01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VIII, у зв`язку із чим положення Закону №3723-ХІІ частково втратили чинність, у томі числі норми статті 37-1.

Таким чином, станом на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду (квітень 2024 року) діючим законодавством України не визначено права особи, як і не передбачено підстав, порядку реалізації обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Крім того, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №820/3288/16 дійшов висновку, що з 02.09.2016 державні органи можуть видавати довідку за останнім місцем роботи лише для призначення пенсії державним службовцям, але не для перерахунку.

Постановою Правління Пенсійного фонду України «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» від 17.01.2017 №1-3, затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», а саме:

форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Отже, на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії чинним законодавством не передбачено довідки для перерахунку пенсії державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

При цьому, варто зазначити, що 01.01.2024 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», якою затверджено такі, що додаються: схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році; перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад.

Пунктом 4 цієї Постанови установлено, що: схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 Питання оплати праці працівників державних органів, не застосовуються до державних службовців державних органів, що провели класифікацію посад державної служби; під час переведення державних службовців на інші посади державної служби застосовується перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 Питання оплати праці працівників державних органів, для визначення підкатегорії посади державної служби, необхідної для встановлення рівнозначності посади.

Також, суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII зі змінами.

Згідно із пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 зі змінами.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022 встановлено Верховній Раді України внормувати перерахунок розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.

До законодавчого врегулювання порядку перерахунку пенсій державним службовцям на виконання рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022, суд не має підстав для висновку про протиправність дій відповідача та зобов`язання останнього до вчинення дій по перерахунку пенсії.

Аналізуючи зміст поданих 29.04.2024 позивачем довідок, суд зауважує, що довідка від 29.04.2024 №02-15/233 (про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби) видана саме для призначення пенсії та про те, що середні розміри надбавок, премій та інших виплат за березень 2024 року «становили б» 9998,40 грн.

Довідка від 29.04.2024 №02-15/234 (про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)) видана про те, що позивач працювала в Жадківській сільській раді на посаді сільського голови, заробітна плата по відповідній посаді «станом на 29 квітня 2024 року становила б» 16520,00 грн.

Отже, змісту довідок виданих Корецькою міською радою від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234, дають підстави для висновку, що вони не є документами, які підтверджують нарахований заробіток позивача під час роботи у органах місцевого самоврядування, тобто стаж роботи в яких зарахований до періоду державної служби, а тому не підлягають врахуванню відповідачем для визначення розміру пенсії позивачки.

У сукупності вищенаведеного, суд наголошує, що з 01.02.2010 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати (тобто максимально відповідно до частини 5 статті 37 Закону №3723-XII).

При призначенні пенсії, позивачем було подано довідку про заробіток для обчислення пенсії, видану 01.02.2010 Жадківською сільською радою.

Як вже зазначалось судом, пенсію за віком позивачу призначено з 01.02.2010.

Пенсійним законодавством станом на вказану дату, передбачалось, що умовами призначення пенсії за віком - жінками є досягнення віку 55 років (зокрема, стаття 26 Закону №1058-ІV).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, 55 річного віку позивач досягла 31.01.2010.

Як вже зазначалось, Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону №889-VIII від 10.12.2015, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Звернувшись 29.04.2024 з заявою до пенсійного органу, позивач просила пенсію перерахувати, здійснивши перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказану заяву розглянуто 06.05.2024.

В обгрунтування позову зазначено, що 31.01.2015 позивачу виповнилось 60 років, тому з 01.02.2015 з призначеної (03.02.2010) пенсії за віком за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» має право перейти на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Суд наголошує, що відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців, при цьому з 01.05.2016, здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком та зокрема зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до пункту 13 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону, а також видатки на індексацію зазначених пенсій фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.

Суд зазначає, що вказаним Законом №1058-IV визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 цього Закону, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Таким чином, для набуття права на призначення пенсії у відповідності до положень вказаного Закону передбачено лише дві вимоги: необхідний вік та відповідний йому розмір страхового стажу.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач отримувала пенсію за віком, обчислену за нормами Закону №1058-ІV - станом на дату винесення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення від №210 від 06.05.2024.

Фактично, позивач просить перевести її з пенсії «по віку» на пенсію «по віку» з Закону відповідно до якого вона отримує пенсію (Закон №3723-XII) та такий же Закон.

Як вже зазначалось судом, у поданій 29.04.2024 заяві позивач просила здійснити перехід на інший вид пенсії, а саме відповідно до Закону України «Про державну службу». Формально, у такому випадку змінюється лише назва Закону (з Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на Закон України «Про державну службу»), однак фактично поняття «інший вид пенсії» в такому випадку відсутнє, оскільки позивачу призначено пенсію у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати.

Суд повторює, що зазначення про те, що пенсію за віком призначено відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а не конкрентно згідно з Законом України «Про державну службу», відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач безпосередньо на державній службі не перебувала, а була посадовою особою ОМС.

Суд наголошує, що з матеріалів справи та встановлених фактичних обставин справи слідує, що позивач з 01.02.2010 реалізувала право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

У даному конкретному випадку пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» вже була призначена позивачеві з 01.02.2010, а відтак положення пунктів 10 та 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», які стосуються саме призначення пенсії, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Тобто, позивач підміняє поняття «переведення на інший вид пенсії» та «призначення пенсії», задля перерахунку пенсії з урахуванням довідок від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234.

Суд наголошує, що врахуванням таких довідок, передбачено лише для призначення пенсії державним службовцям, яке у даному випадку відсутнє.

За сукупності встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від №210 від 06.05.2024 є законним та обгрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Суд звертає увагу, що вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень обґрунтували обставини, на яких ґрунтуються заперечення, а позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються її вимоги.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оформлену рішенням від №210 від 06.05.2024 про відмову у переведенні на інший вид пенсії, на пенсію за віком, яка призначається відповідно до розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести з 29.04.2024 на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.121993 №3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 07.08.1978 по 15.04.2006, обчисливши таку пенсію як особі, яка станом на 01.05.2016 має стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках, виданих Корецькою міською радою від 29.04.2024 №02-15/233 та від 29.04.2024 №02-15/234, виплативши заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 липня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34,м. Полтава,Полтавська обл.,36000, ЄДРПОУ/РНОКПП 13967927)

Суддя Н.В. Друзенко