Справа № 320/9272/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9272/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Конченко Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, суддя Лисенко В.І. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні позивача в закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди 26.01.2023, з 27.01.2023 по 06.02.2023, з 07.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 30.03.2023, з 03.04.2023 по 12.05.2023;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати у строк належних при звільненні йому коштів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатній позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні позивача в закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди 26.01.2023, з 27.01.2023 по 06.02.2023, з 07.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 30.03.2023, з 03.04.2023 по 12.05.2023 в межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити компенсацію за не виплату у строк належних при звільненні йому коштів у розмірі середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в межах суми стягнення за один місяць.

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень, тобто військову частину НОМЕР_1 , в строк один місяць з дня набирання рішення суду законної сили надати звіт про виконання рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу за мобілізацією з 25.02.2022 у військовій частині НОМЕР_1 та був залучений й приймав безпосередню участь у бойових діях з 30.12.2022 по 13.01.2023. Позивач виконуючи бойові розпорядження 12.01.2023 отримав травму та у зв`язку з отриманням травми перебував на стаціонарному лікуванні у періоди 26.01.2023, з 27.01.2023 по 06.02.2023, з 07.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 30.03.2023, з 03.04.2023 по 12.05.2023, проте відповідачем не виплачувалася додаткова винагорода, збільшена до 100 000 грн. Також, позивач стверджує, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 у закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди: 26.01.2023, з 27.01.2023 по 06.02.2023, з 07.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 30.03.2023, з 03.04.2023 по 12.05 2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 у закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди: 26.01.2023, з 27.01.2023 по 06.02.2023, з 07.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 30.03.2023, з 03.04.2023 по 22.05.2023.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 25.02.2022 у зв`язку з мобілізацією, зокрема, у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта командира-відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 з 08.05.2022 до 06.06.2023.

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 16.06.2022 №151 позивач був залучений та приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (провадженні заходів) у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у Донецькій області на посаді головного сержанта командира відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 .

З 30 грудня 2022 по 13 січня 2023 року позивач виконував бойові розпорядження в районі Нижніх дач поблизу населеного пункту Микильське.

Виконуючи бойове завдання, 12.01.2023 позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою відповідача від 02.04.2023 № 2986.

Отримана позивачем травма класифікується як легка відповідно до Класифікатора розподілу травм, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 № 370, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №849-п від 19.05.2023.

У зв`язку з отриманою травмою, позивач проходив стаціонарне лікування у наступних лікувальних закладах:

- 26.01.2023 - «Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2», що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1067, звідки позивач був виписаний для подальшого лікування у військовому госпіталі;

- з 27.01.2023 по 06.02.2023 - стаціонарне лікування у неврологічному відділенні військового госпіталя в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №237/700;

- з 07.02.2023 по 28.02.2023 - стаціонарне лікування у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва, що підтверджується копією виписки №2005 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого);

- з 03.04.2023 до 22.05.2023 - стаціонарне обстеження та лікування у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва, що підтверджується копією виписного епікризу №4886.

27.02.2023 рішенням військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю», що підтверджується копією довідки НВМКЦ «ГВКГ» від 27.02.2023 №438, позивачу було надано відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів для проведення реабілітації здоров`я.

Згідно з розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 від 30.03.2023 №2270 позивача було направлено для продовження лікування у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва та подальшого проходження лікування та встановлення придатності до служби у Збройних силах України.

Відповідно до рішення ВЛК, свідоцтва про хворобу №849-П, виписного епікризу Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталя» №4886 (стаціонарне обстеження і лікування з 03.04.2023 по 22.05.2023), на підставі наказу МОУ №402 від 2008 року зі змінами, ст. 17-а, графи II позивачу встановлений діагноз (астено-невротичний розлад з емоційно-вольовою нестійкістю та інсомнією, асоційований зі стресом, з виходу у нестійку компенсацію) та визнано позивача НЕПРИДАТНИМ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ, захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

01.03.2023 позивач звернувся із рапортом до військової стройової частини в/ч НОМЕР_5 із проханням надати довідку про обставини отримання травми.

05.04.2023 позивач подав рапорт до стройової частини в/ч НОМЕР_1 з проханням проведення службового розслідування за фактом отримання позивачем контузії під час виконання бойових завдань.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 20.04.2023 №2850 було призначено проведення службового розслідування за фактом можливого бойового травмування 12.01.2023 позивача.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 07.05.2023 №3288 «Про результати службового розслідування за фактом можливого бойового травмування 12.01.2023 ОСОБА_1 », було встановлено, що травму позивач отримав 12.01.2023 внаслідок авіаційного удару (гелікоптера) противником по позиції ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_1 в районі пункту ІНФОРМАЦІЯ_5, під час безпосередньої участі у бойових діях внаслідок ураження дій противника та пов`язана із захистом Батьківщини.

12.05.2023 позивач звернувся до стройової частини із рапортом на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 із проханням виплатити додаткову винагороду у розмірі 100000 грн за час перебування у стаціонарних лікувальних закладах охорони здоров`я, за час переміщення з одного лікувального закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці за висновком ВЛК, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02 2022 №168, на яку позивач мав право, проте не отримав дані кошти.

Проте відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду у розмірі 100000 грн за час перебування у стаціонарних лікувальних закладах охорони здоров`я та у відпустці у зв`язку з лікуванням захворювання.

18.07.2023 Обласною Медико-соціальною експертною комісією МСЕК №2 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності: травма, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини (довічно).

Вважаючи невиплату військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини незаконною та безпідставною, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним адміністративнм позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Із аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Водночас, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Також, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/в/29, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

Як убачається із матеріалів справи, з 30 грудня 2022 по 13 січня 2023 року позивач виконував бойові розпорядження в районі Нижніх дач поблизу населеного пункту Микильське Донецької області.

Виконуючи бойове завдання, 12.01.2023 позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою відповідача від 02.04.2023 № 2986.

Отримана позивачем травма класифікується як легка відповідно до Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 № 370.

У зв`язку з отриманою травмою, позивач проходив стаціонарне лікування у наступних лікувальних закладах:

- 26.01.2023 - «Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2», що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1067, звідки позивач був виписаний для подальшого лікування у військовому госпіталі;

- з 27.01.2023 по 06.02.2023 - стаціонарне лікування у неврологічному відділенні військового госпіталя в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №237/700;

- з 07.02.2023 по 28.02.2023 - стаціонарне лікування у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва, що підтверджується копією виписки №2005 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого);

- з 03.04.2023 до 22.05.2023 - стаціонарне обстеження та лікування у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва, що підтверджується копією виписного епікризу №4886.

27.02.2023 рішенням військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталю», що підтверджується копією довідки НВМКЦ «ГВКГ» від 27.02.2023 №438, позивачу було надано відпустку за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів для проведення реабілітації здоров`я.

Згідно рішення ВЛК, свідоцтва про хворобу №849-П, виписного епікризу Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталя» №4886 (стаціонарне обстеження і лікування з 03.04.2023 по 22.05.2023), на підставі наказу МОУ №402 від 2008 року зі змінами, ст. 17-а, графи II позивачу встановлений діагноз (астено-невротичний розлад з емоційно-вольовою нестійкістю та інсомнією, асоційований зі стресом, з виходу у нестійку компенсацію) та визнано позивача НЕПРИДАТНИМ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ, захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Також з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.05.2023 №3288 «Про результати службового розслідування за фактом можливого бойового травмування 12.01.2023 ОСОБА_1 » вбачається, що травму позивач отримав 12.01.2023 внаслідок авіаційного удару (гелікоптера) противником по позиції ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_1 в районі пункту ІНФОРМАЦІЯ_5, під час безпосередньої участі у бойових діях внаслідок ураження дій противника та пов`язана із захистом Батьківщини.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №849-п, виданого гарнізонною військово-лікарською комісією 1121 поліклініки (з денним стаціонаром), діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, а саме стійкий, різко виражений астено-невротичний розлад з емоційно-вольовою нестійкістю та інсомнією асоційований з бойовим стресом ідентифіковано як "Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби". Також, у свідоцтві про хворобу позивача зазначено, що стан після мінно-вибухової травми (12.01.2023): закритий черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відновлювальний період - за наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370 - Травма легкого ступеня, ідентифіковано як травма, ТАК, по`язана із захистом Батьківщини.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №237/70 від 05.02.2023, слідує, що основним діагнозом ОСОБА_1 у період стаціонарного лікування з 27.01.2023 до 06.02.2023 був - стан після перенесеної вибухової травми (12.01.2023): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді ангіоцеребрального кризу від 26.01.2023, стійкого цефалгічного астено-невротичного синдромів; супутний діагноз - гіпертонічна хвороба І стадія, 2 ступінь, ризик 2 (середній) СН-0, розлад адаптацій, інсомнічний синдром, короткозорість обох очей, ангіопатія сітківки.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2005 від 28.02.2023 слідує, що основним діагнозом ОСОБА_1 у період стаціонарного лікування з 07.02.2023 до 28.02.2023 був - гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 2, СН.0; ускладнення основного діагнозу (супутний діагноз): астено-невротичний синдром з проявами емоційно-вольової нестійкості та інфомиєю асоціований зі стресом; мінно-вибухова травма (12.01.2023): ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді стійкого цефалгічного, астенно-невротичного синдромів; гіперхолестеринемія.

Також згідно з виписного епікризу №4886 від 22.05.2023 позивач перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центру "Головний військовий клінічний госпіталь" з 03.04.2023 до 22.05.2023, основний діагноз: стійкий різко виражений астено-невротичний розлад з емоційно-вольовою нестійкістю та інсомнією асоційований зі стресом; супутній діагноз: стан після легкої мінно-вибухової травми (12.01.2023), ЗЧМТ, струс головного мозку. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., стенозуючий атеросклероз, дискуляторна енцефалопатія І ст. з псевдастенічним, цефалгічним синдромами; обмежений міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного, поперекового відділів хребта, деформуючий спондмльоз грудного відділу хребта з больовим синдромом при незначному порушенні функції; хронічна вертеброгенна цервіко-торако-люмбалгія, фаза нестийкої ремісії; ідіопатичний пролапс передньої стулки мітрального клапану з регургітацією І ст.; кіста епіфізу; кіста прозорої перетинки носу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що встановлені діагнози, пов`язані з проходженням військової служби, зокрема, з отриманою позивачем 12.01.2023 мінно-вибуховою травмою.

Отже, суд першої інсатнції дійшов вірного висновку, що відповідно до абзацу 6 пункту 1 та абзацу 4 пункту 12 Постанови №168 підлягає позивачу виплата додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні з 27.01.2023 до 06.02.2023, з 07.02.2023 до 28.02.2023, з 03.04.2023 до 22.05.2023.

Окрім того, суд першої інстанції з метою належного захисту прав позивача правомірно вийшов за межі позовних вимог захистивши його право на отримання додаткової винагороди у період, зокрема, з 03.04.2023 до 22.05.2023, а не з 03.04.2023 до 12.05.2023, як зазначено у позовній заяві.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що у період перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування у зв`язку із захворюванням за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії позивач також мав право на виплату додаткової грошової винагороди.

Так, підставою для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 Постанови №168 (в редакціях чинних на час спірних правовідносин) у розмірі 100 000,00 гривень, зокрема тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У відповідності до п.11 ст.10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

Отже, Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як Постанови №168, так і Положення, містить формулювання «відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії», в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.

Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, Закон №2011-ХІІ, Постанова №168 та Положення містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять.

Водночас, згідно п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Отже, у вищенаведеному випадку законодавство ототожнює поняття «відпустка для лікування у зв`язку з хворобою» та «відпустка за станом здоров`я». Також слід вказати, що Постанова № 168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом правового регулювання даної постанови є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб. А тому вжите у Постанові № 168 формулювання «відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії» має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.

Таким чином, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - «відпустка за станом здоров`я», передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом «відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії», передбаченій Постановою №168.

Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168.

Матеріали справи свідчать, що довідкою військово-лікарської комісії ВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь" від 27.02.2023 №438 підтверджено, що захворювання позивача "Астено-невротичний розлад з емоційно-вольовою нестійкістю та інсомно-асоційований зі стресом, з виходом у нестійку компенсацію" є таким, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Отже, у період з 01.03.2023 до 30.03.2023 позивач вибув у відпустку для лікування у зв`язку з захворюванням "Астено-невротичний розлад з емоційно-вольовою нестійкістю та інсомно-асоційований зі стресом, з виходом у нестійку компенсацію" строком на 30 (тридцять) діб, одночасно продовжуючи лікування в неврологічному відділенні КНП Білоцерківської міської ради "Білоцерківська міська лікарня №2" до 27.03.2023.

Зважаючи на те, що норми п.1-2 Постанови №168 не містять застереження щодо необхідності перебувати на безперервному лікуванні для отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн, а також загалом передбачають виплату додаткової винагороди для осіб під час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за вказаний вище період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 у закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди: 26.01.2023, з 27.01.2023 по 06.02.2023, з 07.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 30.03.2023, з 03.04.2023 по 22.05.2023.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, а відповідач в апеляційній скарзі не наводить доводів та міркувань незаконності рішення в цій частині, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.