Справа № 620/11078/23
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Непочатих В.О.,
при секретарі Васил`євій А.М.,
за участю представника заявника ОСОБА_1 , представника позивача Родінченко М.М., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду заяву про розстрочення виконання судового рішення у справі за позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_2 про стягнення суми податкового боргу,
Представник позивача в письмових поясненнях стверджує, про спроможність платника податків сплатити борг, оскільки у нього у власності перебувають два об`єкти нерухомого майна, чотири земельних ділянки, три з яких є землями сільськогосподарського призначення, які передані в оренду.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 в частині стягнення в дохід бюджету суми податково боргу у розмірі 199652,01 грн. скасовано та ухвалено постанову, якою таку позовну вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишено без задоволення. В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 залишено без змін.
Згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, з аналізу вищенаведеної норми вбачається, що вона не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Інститут розстрочення виконання судового рішення спрямований на вжиття таких заходів, які б дозволили виконати боржнику судове рішення протягом певних проміжків часу у відповідних частинах.
Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.03.2020 по справі № 820/1509/17.
В частині правової оцінки наданих заявником доказів суд повинен дослідити питання про те, чи достатньо наведених заявником обставин для прийняття рішення про розстрочення виконання судового рішення, яким стягнуто податковий борг.
У постановах від 06.12.2019 у справі № 2а/0570/6531/2011 та від 30.01.2020 у справі № 819/150/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.
Суд зазначає, що при розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Відповідачу ОСОБА_2 з 2018 року було відомо про наявність податкового боргу, однак належних дій з метою поступового погашення заборгованості в повному обсязі вчинено не було.
При цьому, заявником не обґрунтовано доцільність та об`єктивну необхідність надання саме розстрочки виконання судового рішення від 16.01.2024 саме на 12 місяців, оскільки частина п`ята статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення.
Крім того, законодавець визначив, що день ухвалення судового рішенням є день його проголошення, а день набрання судовим рішеннями законної сили є день закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Посилаючись на незадовільний майновий стан заявник не надав суду доказів про вжиття дієвих заходів щодо покращення свого фінансового становища для сплати податкового боргу.
Водночас відсутність у заявника коштів, достатніх для погашення податкового боргу, не є тією виключною підставою (непереборною обставиною), з якою законодавець пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення.
Суд вважає, що тяжке фінансове становище не є винятковим випадком, що давало б суду правові підстави для розстрочення виконання рішення.
Суд першочергово враховує, що розстрочення виконання судового рішення - це встановлення порядку сплати заборгованості, який передбачає систематичне та регулярне погашення боргу.
З урахуванням наведеного, оцінюючи в сукупності наведені відповідачем доводи на обґрунтування своєї заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд вважає, що заявником не доведено винятковості зазначених випадків та не підтверджено їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення відповідними доказами.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для розстрочення виконання судового рішення, а тому така заява не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 241-242, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення у справі за позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_2 про стягнення суми податкового боргу - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.07.2024.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ