Справа № 440/15656/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 р. Справа № 440/15656/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 (суддя: І.С. Шевяков, м. Полтава) по справі № 440/15656/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд визнати противоправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.09.2023 №44 "Про результати проведення службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - "Догана" за порушення вимог ст. 1-2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", Наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 "Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України", Наказу Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у проведенні службового розслідування участі не приймала та не була опитана чи заслухана з приводу нібито виявлених порушень, а тому їй не відомі ані підстави для проведення вказаного службового розслідування, ані висновки за результатами його проведення.

По суті оскаржуваних наказів пояснила, що на відміну від заборони перевищення граничних обсягів коштів для замовлення харчових продуктів на відповідний період, економія коштів при формуванні попередніх заявок продуктів харчування не є порушенням. Вона прямо допускається "Порядком застосування Каталогу продуктів харчування". В результаті такого вивільнення коштів за попередні приймання їжі з`являється можливість урізноманітнити харчування, в тому числі у зв`язку із державними святами. Наголошувала, що економія коштів бюджету не призвела до негативних наслідків для осіб, які споживали їжу у Військовій частині НОМЕР_1 у вказаний у наказі період.

Також, позивач пояснювала, що меню-розкладку у лікувальній установі, якою є військовий госпіталь, має розробляти саме медсестра з дієтичного харчування (посада лікаря-дієтолога в госпіталі відсутня). На дати, зазначені в наказі, медсестрою з дієтичного харчування була і залишається ОСОБА_2 . Однак, медсестра з дієтичного харчування самоусунулась від розроблення меню-розкладки в медичній установі, хоча це передбачено не тільки в наказі №140, а й її посадовою інструкцією.

Позивач наполягала на тому, що до її посадових обов`язків не входить ані замовлення продуктів харчування, ані формування розкладки продуктів харчування чи внесення до неї змін.

Відтак, ОСОБА_1 вважає, що командиром Військової частини НОМЕР_1 неповно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до помилкового висновку про наявність в її діях наведених вище порушень та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 по справі № 440/15656/23 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.09.2023 №44 "Про результати проведення службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - "Догана" за порушення вимог ст. 1-2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", Наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 "Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України", Наказу Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) та витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень нуль копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 по справі № 440/15656/23 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що лише з пояснень бухгалтера ОСОБА_3 можливо встановити факт порушення ОСОБА_1 підпункту 3.2.45. наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» щодо регулярності проведення звіряння записів залишків матеріальних засобів, які значаться на обліку, з даними обліку складу та підрозділів.

Зазначає, що, відповідно до пояснень бухгалтера ОСОБА_3 , первинні документи та видаткові накладні оформлювались неналежним чином.

Так, за результатами службового розслідування встановлено, що в порушення вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту, статей 11, 16, 97 Статуту ВС ЗС України, п.п. 3.2.4 п. 3.2 розділу 3 Положення №300, діловод відділення матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 військової дисципліни не додержувалась, облік та звітність у продовольчій службі частини вела з порушенням.

Відтак, вважає спірний наказ прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу Військова частина НОМЕР_1 заперечувала, оскільки позивачем до клопотання про стягнення витрат на правову допомогу не додано прайсу послуг адвоката, завдяки якому можна достовірно перевірити вартість усіх наданих послуг. Крім того, вказує, що інформація про вартість послуг адвоката також не міститься і в договорі про надання правової допомоги.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2022 року проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода відділення матеріально-технічного забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №172 "Про призначення службового розслідування за фактом перевірки відповідності складання розкладки продуктів на час з 21.08.2023 по 27.08.2023" призначено службове розслідування у зв`язку з перевіркою відповідності складання розкладки продуктів (а.с. 61).

За наслідками службового розслідування, проведеного з метою виявлення невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили України завдань, а також встановлення ступеня вини старшого лейтенанта ОСОБА_5 начальника продовольчої частини, старшого солдата ОСОБА_6 , діловода продовольчої служби, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, складено акт службового розслідування (а.с. 62-66, суду надана лише частина цього документа).

Наказом від 15.09.2023 №44 "Про результати службового розслідування" ОСОБА_1 оголошено догану за порушення вимог ст.ст. 1-2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 "Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України", наказу Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування".

Позивач не погодилася із прийнятим наказом та оскаржила його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості спірного наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 , оскільки такий прийнятий без урахування специфіки роботи установи, завдань та обов`язків посадових осіб.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі по тексту - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Текст військової присяги затверджений указом Президії Верховної рад України 10.10.1991 №1640-XII та викладений наступним чином: " Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаю на військову службу і урочисто клянусь народу України завжди бути вірним і відданим йому, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю.

Я клянусь захищати Українську державу, непохитно стояти на сторожі її свободи і незалежності.

Я присягаю ніколи не зрадити народу України."

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, визначено статтями 83-84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно з п. "б" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення у вигляді догани.

Відповідно до вимог статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Згідно зі ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частин першої, третьої, сьомої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі по тексту Порядок №608), службове розслідування призначається у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі по тексту - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є правомірність наказу відповідача від 15.09.2023 №44 в частині оголошення ОСОБА_1 догани.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2022 року проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода відділення матеріально-технічного забезпечення.

Підставами для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугував висновок про:

- виявлену розбіжність між запланованим та фактичним використанням коштів;

- внесення в затверджену меню розкладку змін без дозволу командира військової частини (командир військової частини не підтвердив свій дозвіл підписом у розкладці продуктів згідно з наказом МОУ №140 від 29.04.2020).

Колегія суддів зауважує, що складовими дисциплінарного проступку є: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Так, підпунктом 3.2.44. Наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України" встановлено, що діловод (старший писар, писар) служб частини відповідає: за стан обліку матеріальних засобів по службах (службі) та особового складу, що стоїть на забезпеченні; за зберігання документів та бланків суворого обліку; за правильність виписування матеріальних засобів зі складів; за своєчасність оприбуткування за книгами обліку матеріальних засобів, що надійшли до складів.

Він підпорядкований відповідному заступнику командира (начальнику служби) частини.

Згідно з підпунктом 3.2.45. вказаного Наказу, діловод (старший писар, писар) служби частини повинен:

проводити облік матеріальних засобів по службах (службі) частини;

проводити облік руху особового складу, що перебуває на забезпеченні, та щоденно звіряти його з даними обліку особового складу штабу частини;

регулярно проводити звіряння записів залишків матеріальних засобів, які значаться на обліку, з даними обліку складу та підрозділів;

вести облік бланків поіменного обліку, штампів та печаток;

готувати дані для звітності по службах (службі) до встановленого терміну;

виписувати прибуткові та видаткові документи згідно зі вказівками начальників служб.

Згідно з вимогами пункту 7 наказу №140 Міністерства оборони України від 29.04.2020 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування", їжа в їдальнях військових частин готується відповідно до затвердженої розкладки продуктів.

Розкладка продуктів складається з урахуванням базового меню, наведеного в додатку 4 (не застосовується під час організації лікувального харчування та годування штатних тварин), асортименту продуктів, залишків харчових продуктів, необхідності освіження запасів харчових продуктів та строків їх придатності, граничного обсягу коштів з розрахунку на одну особу та наявного залишку коштів. Також під час складання розкладки продуктів ураховується особливість і характер бойової підготовки, пора року, установлений режим харчування та побажання особового складу військової частини.

Під час формування розкладки продуктів дозволяється розбіжність між запланованим та фактичним використанням граничних обсягів коштів, але при цьому загальний залишок коштів на кінець тижня не повинен містити від`ємних значень. У разі наявного залишку граничних обсягів коштів дозволяється їх використання для організації харчування особового складу військової частини за Каталогом продуктів.

Розкладка продуктів складається начальником продовольчої служби (помічником командира корабля) за участю начальника медичної служби військової частини, начальника їдальні та інструктора-кухаря (кока) (старшого кухаря (кока)). Розкладка продуктів у лікувальних закладах (установах) складається лікарем-дієтологом (медичною сестрою з дієтичного харчування) за участю начальника продовольчої служби (помічника командира корабля) та інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока). Розкладка продуктів підписується заступником командира військової частини з тилу (помічником командира із забезпечення), начальником продовольчої служби, начальником медичної служби військової частини і затверджується командиром військової частини. Розкладка продуктів, як правило, складається на тиждень окремо для кожної категорії у трьох примірниках та формує добове меню особового складу військової частини.

Мінімальна кількість кілокалорій для харчування військовослужбовця на добу складає не менше ніж 3500 кілокалорій (не розповсюджується на медичні заклади та під час годування службових собак).

Перший примірник розкладки продуктів залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної для видачі продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), а два примірники видаються в їдальню. Другий примірник вивішується в гарячому цеху для керівництва під час приготування їжі. Третій примірник знаходиться разом із книгою обліку контролю за якістю приготування їжі. Інформація з неї висвітлюється в місцях приймання їжі для ознайомлення осіб, які харчуються.

Розкладка продуктів для харчування варти другою вечерею складається окремо в трьох примірниках. Перший примірник (оригінал) залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної для видачі продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), другий примірник видається в їдальню і знаходиться в інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока) для керівництва під час приготування їжі, а третій примірник вивішується в місці приймання їжі вартового приміщення для ознайомлення з ним осіб, які харчуються під час несення вартової служби.

Вносити зміни в затверджену розкладку продуктів, у тому числі в електронній системі (за її наявності), без дозволу командира військової частини забороняється. Після кожного внесення змін командир військової частини зобов`язаний підтвердити свій дозвіл підписом у розкладці продуктів.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №63 затверджено функціональні обов`язки діловода відділення матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 21), згідно з яким до останніх належить:

- проведення обліку матеріальних засобів по службах частини;

- проведення обліку руху особового складу, що перебуває на забезпеченні, та щоденне звіряння його з даними обліку особового складу штабу частини;

- регулярне проведення звірки записів залишків матеріальних засобів, які значаться на обліку, з даними обліку на складах та підрозділах;

- ведення обліку бланків поіменного обліку, штампів та печаток;

- підготовка даних для звітності по службах до встановленого терміну;

- виписка прибуткових та видаткових документів згідно з вказівками начальників служб.

Діловод відповідає за стан обліку матеріальних засобів по службах, за правильність виписування матеріальних засобів зі складів; за своєчасність та повне оприбуткування по книгам обліку матеріальних засобів, що надійшли до складів та підрозділів.

Колегія суддів зауважує, що жодного порушення функціональних обов`язків ОСОБА_1 як діловода відділення матеріально-технічного забезпечення військової частини, визначених наказом Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №63, у акті службового розслідування та спірному наказі - не зазначено.

Зміст наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №63 фактично дублює зміст підпункту 3.2.44. Наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", яким передбачено, що діловод (старший писар, писар) служб частини відповідає: за стан обліку матеріальних засобів по службах (службі) та особового складу, що стоїть на забезпеченні; за зберігання документів та бланків суворого обліку; за правильність виписування матеріальних засобів зі складів; за своєчасність оприбуткування за книгами обліку матеріальних засобів, що надійшли до складів.

Колегія суддів зауважує, що оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, крім іншого, за порушення вимог наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", однак, які конкретно вимоги цього Положення порушені саме ОСОБА_1 відповідачем у спірному наказі не зазначено.

Як зазначено відповідачем, згідно з наказом №172 від 23.08.2023, за фактом перевірки відповідності складання розкладки призначено комісію для проведення службового розслідування.

За матеріалами службового розслідування, зміни у розкладку продуктів вносились без підпису у розкладці, що підтверджується поясненнями медичної сестри з дієтичного харчування ОСОБА_7 (а.с. 68).

Також, відповідач стверджує, що, згідно з документами, які містяться в матеріалах службового розслідування, ціна каталогу за договором у стройовій записці складає 124,20 грн. (норма), однак вартість каталогу в розкладці продуктів в окремі дні складає меншу суму.

Разом з тим, зі змісту досліджених судом наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №63 та підпункту 3.2.44. наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", колегією суддів встановлено, що обов`язків (повноважень) складання розкладки продуктів та внесення до неї змін на діловода ОСОБА_1 не покладено.

Водночас, обов`язок складати розкладку продуктів покладений на начальника продовольчої частини, начальника медичної служби бригади, начальника їдальні та інструктора-кухаря, що передбачено у пункті 97 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, який затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України".

Колегією суддів досліджено посадову інструкцію медичної сестри з дієтичного харчування, затверджену наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №63, у пункті 2.3. завдань і обов`язків якої прямо передбачено, що сестри медична з дієтичного харчування складає меню розкладку та оформлює технологічні карти страв (а.с. 22).

З огляду на обов`язок медичної сестри з дієтичного харчування (якою є даному випадку ОСОБА_7 ) складати меню розкладку та оформлювати технологічні карти страв, колегія суддів визнає неприйнятними пояснення ОСОБА_7 від 30.08.2023, надані під час службового розслідування (а.с. 68).

Так, ОСОБА_7 , надаючи пояснення, вказала на наявність допущених, на її думку, порушень при формуванні продуктової розкладки, що поставлені у вину ОСОБА_1 .. Однак, колегія суддів зазначає, що, за посадовими обов`язками, складення розкладки продуктів віднесені до обов`язків саме ОСОБА_7 .. Відтак, остання є особою, зацікавленою у непритягненні її особисто до дисциплінарної відповідальності за можливі порушення.

Також, у поясненнях бухгалтера Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 30.08.2023 (а.с. 67) зазначено про те, що для відображення обліку харчових продуктів, комплектів продуктів, накладні на видачу продовольства в їдальню до фінансово-економічної служби надаються не кожного дня.

Разом з тим, позивач у позові зазначала, що не заперечується й відповідачем, що фінансово-економічна служба, у тому числі і бухгалтер ОСОБА_3 , працюють не кожного дня, мають вихідні, тощо.

Водночас, їдальня працює кожного дня, видача харчових продуктів, комплектів продуктів має проводитись кожного дня, незалежно від того, чи працює в цей день бухгалтер чи ні.

Колегія суддів враховує, що Військова частина НОМЕР_1 є специфічним об`єктом в системі Збройних Сил України, адже є військовим госпіталем, що підтверджується Статутом Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 28-34). У зв`язку з цим, кількість військовослужбовців, що потребують харчування, постійно змінюється через надходження на лікування військовослужбовців, що потребують лікування та відрахування тих, хто таке лікування пройшов.

За таких обставин справи, пояснення бухгалтера Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 30.08.2023 (а.с. 67) не підтверджують допущення ОСОБА_1 порушень, за які її притягнуто до відповідальності.

Також, позивач зазначила, що 18 серпня 2023 року до Військової частини НОМЕР_1 надійшли продукти харчування, які були замовлені за два тижні до цього. Враховуючи, що на станом на 18 серпня 2023 року кількість військовослужбовців, що потребувала харчування змінилась, виникла необхідність внести зміни в попередньо розроблений проект розкладки продуктів. Відповідні корегування були внесені, а розкладка продуктів Військової частини НОМЕР_1 на період з 21.08.2023 по 27.08.2023 підписана начальником продовольчої та речової служби ОСОБА_8 , начальником медичної частини ОСОБА_9 , помічником командира з МТЗ ОСОБА_10 та 19.08.2023 особисто затверджена командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 шляхом власноручного підпису, скріпленого печаткою (а.с. 35-38).

Відповідачем залучено до матеріалів справи аналогічну наданій позивачем копію меню-розкладки за 21-27 серпня 2023 року, в якій власноручним підписом з проставленням печатки командир Військової частини НОМЕР_1 надав дозвіл на внесення змін до меню-розкладки (а.с. 71, зворотній бік-72).

При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідача, що меню-розкладка за 21-27 серпня 2023 року, затверджена командиром Військової частини НОМЕР_1 , не містить підпису медичної сестри з дієтичного харчування, до повноважень якої входить затвердження розкладки.

Відповідач у спірному наказі також вказує на порушення позивачем Порядку застосування Каталогу продуктів харчування, однак, згідно з підпунктом 7.1. зазначеного Порядку, розкладка продуктів складається начальником продовольчої служби (помічником командира корабля) за участю начальника медичної служби військової частини, начальника їдальні та інструктора-кухаря (кока) (старшого кухаря (кока)). Розкладка продуктів у лікувальних закладах (установах) складається лікарем-дієтологом (медичною сестрою з дієтичного харчування) за участю начальника продовольчої служби (помічника командира корабля) та інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока). Розкладка продуктів підписується заступником командира військової частини з тилу (помічником командира із забезпечення), начальником продовольчої служби, начальником медичної служби військової частини і затверджується командиром військової частини. Розкладка продуктів, як правило, складається на тиждень окремо для кожної категорії у трьох примірниках та формує добове меню особового складу військової частини.

Отже, посада діловода не відноситься до визначених Каталогом посад, яким належить обов`язок складати розкладки продуктів чи вносити зміни до них.

Під час судового розгляду справи відповідач не зміг пояснити: в чому саме полягало порушення вимог Каталогу саме ОСОБА_1 ..

У спірному наказі та акті службового розслідування вказано на розбіжність між запланованим та фактичним використанням коштів на одного військовослужбовця відповідно до меню розкладки, наданої 23.08.2023 за період з 21.08.2023 по 27.08.2023. Так, за загальновійськовою нормою економія становить 2516,09 грн., а за нормою дієти №15 - 3543,20 грн.. У той же час, відповідно до наданої 28.08.2023 меню розкладки, економія становить 3802,47 грн., а за нормою дієти №15 - 4862,62 грн.. Однак, в порушення інтересів постійного та перемінного особового складу дані кошти не були використані на кращу організацію та урізноманітнення харчування особового складу військової частини за Каталогом продуктів так як це передбачає наказ Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування".

Однак, колегія суддів вказує, що, згідно з абз. 3 п. 7 розділу VІ наказу №140 Міністерства оборони України від 29.04.2020 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування", під час формування розкладки продуктів дозволяється розбіжність між запланованим та фактичним використанням граничних обсягів коштів, але при цьому загальний залишок коштів на кінець тижня не повинен містити від`ємних значень. У разі наявного залишку граничних обсягів коштів дозволяється їх використання для організації харчування особового складу військової частини за Каталогом продуктів.

При цьому, до обов`язків ОСОБА_1 не входить складання розкладки харчових продуктів чи внесення змін до неї.

Колегія суддів зауважує, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Проте, в спірному наказі позивачу інкриміновані порушення щодо тих дій, які не входили до її обов`язків та повноважень.

Посилання відповідача у спірному наказі на порушення ОСОБА_1 вимог наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 "Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України", наказу Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування" є абстрактним та не відповідає обставинам справи.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірний наказ в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 прийнято відповідачем необґрунтовано, без урахування специфіки роботи установи, завдань та обов`язків посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що висновки відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.09.2023 №44 "Про результати проведення службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - "Догана" за порушення вимог ст. 1-2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", Наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 "Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України", Наказу Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140 "Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування".

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень нуль копійок), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у загальному розмірі 12 000,00 грн..

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №8 від 27.06.2017 (а.с. 14), договір про надання правової допомоги від 25.09.2023 №25/09/2 (а.с. 15), детальний перелік послуг професійної правничої допомоги (а.с. 51-52), акт виконаних робіт (а.с. 53-54), копію квитанції від 18.10.2023 (а.с. 47).

Заперечуючи проти розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн., відповідач посилався на ненадання достатнього обсягу документів на підтвердження зазначених витрат.

Вказані заперечення були враховані судом першої інстанції, у зв`язку з чим суд, оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 7000,00 грн., з яким погоджується і колегія суддів.

Вказана сума, на переконання суду апеляційної інстанції, є цілком обґрунтованою, реальною та співмірною правовідносинам, які були досліджені у межах цієї справи.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач, заперечуючи проти такого розміру відшкодування, в апеляційній скарзі неспівмірність вказаної суми витрат не довів та не обґрунтував, обмежившись лише посиланням на ненадання достатнього обсягу документів на підтвердження зазначених витрат.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 по справі № 440/15656/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова