Справа № 300/6147/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6147/23 пров. № А/857/5842/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Курильця А.Р.,

Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 300/6147/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Скільським І.І. у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області 12 лютого 2024 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також ГУ ПФУ у Київській області, відповідач 2,) в якому, з урахуванням уточнення змісту позовних вимог, просила суд:

- визнати рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову у перерахунку пенсії від 22.08.2023 № 46 протиправним;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 20.11.2020 з застосуванням (урахуванням) положень абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058-IV) та статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі також Закон № 345-VI) у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, з якої обчислюється пенсія.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 22.08.2023 № 46 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.08.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону № 345-VI в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, з якої обчислюється пенсія.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 805 гривень 20 копійок та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на правничу (правову) допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням, покликаючись на недотримання судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог. Звертає увагу суду, що однією з умов призначення пенсії відповідно до Закону № 345-VI є робота особи на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1 виробництв, робіт професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Щодо позивача не встановлено таку її зайнятість на підземних роботах. Також апелянт не погоджується з розподілом судових витрат на правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними з із складністю справи.

У відповідь на подану апеляційну скаргу представник позивача подав відзив, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач 2 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому в силу приписів частини першої статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії довідки від 18.10.2022 року № 2615- ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі № 520/392/21, що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати з 20 листопада 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 (далі також Список № 1) згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі також Закон № 1788-ХІІ) з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 20 листопада 2020 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду.

14.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі статті 8 Закону № 345-VI.

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено ГУ ПФУ у Київській області.

За результатами розгляду поданої заяви ГУ ПФУ у Київській області рішенням від 22.08.2023 за № 46 відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії згідно статті 8 Закону № 345-VI.

Згідно змісту рішення про відмову у перерахунку пенсії від 22.08.2023, пенсія ОСОБА_1 призначена згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 № 520/392/21, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Інших зобов`язань щодо призначення пенсії дане судове рішення не містить. У зв`язку з зазначеним, застосування норм статті 8 Закону № 345-VI є неможливим.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у здійсненні перерахунку пенсії на підставі статті 8 Закону № 345-VI позивач через уповноваженого представника звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, (як відповідного територіального органу Пенсійного фонду, до якого зверталася із заявою позивач) здійснити з 01.08.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону № 345-VI в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, з якої обчислюється пенсія.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина перша та друга статті 46 Конституції України).

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону № 1058-IV).

Ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для перерахунку пенсії позивача згідно статті 8 Закону № 345-VI.

Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 02.12.2021 у справі № 280/281/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

«Відповідно до статті 1 Закону № 345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону № 345-VI визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (у тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону № 345-VI така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.»

Як встановлено судом першої інстанції на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.1993 року, копія якої міститься в матеріалах справи № 21-25 ОСОБА_1 з 14.05.2001 згідно наказу ДП «Шахта ім. М.І. Калініна» в/о «Артемвугілля» від 16.05.2001 № 121к прийнята медсестрою підземною з повним робочим днем в шахті (запис № 12 трудової книжки); з 07.11.2017 згідно наказу від 07.11.2017 0711/01к звільнена за власним бажанням (запис № 19 трудової книжки).

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.08.2020 № 2708/01 ДП «Артемвугілля» ОСОБА_1 в період з 14.05.2001 по 06.05.2014 та з 07.05.2014 по 28.11.2014 працювала повний робочий день на СП «Шахта ім.М.І. Калініна», ДП «Артемвугілля» та виконувала гірничі роботи під землею за професією, посадою медсестра підземна з повним робочим днем під землею, що передбачена позицією 1.1е підрозділу 1 розділу 1 Списку № 1.

Згідно довідки ДП «Артемвугілля» від 27.08.2020 № 2708/02 ОСОБА_1 , медсестра підземна з повним робочим днем під землею в період з 14.05.2001 по 28.11.2014 здійснювала підземні виходи по СП «Шахта ім. М.І.Калініна» ДП «Артемвугілля».

Зміст записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.1993 та зазначених довідок від 27.08.2020 № 2708/01 і від 27.08.2020 № 2708/02 свідчить про те, що в період 14.05.2001 по 06.05.2014 та з 07.05.2014 по 28.11.2014 позивач працювала повний робочий день на СП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Артемвугілля» та виконувала гірничі роботи під землею за професією, посадою медсестра підземна з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком №1 розділу 1 підрозділу 1, позицією 1.1е.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі також Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій або їх правонаступників, в яких має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, у трудовій книжці позивача зазначено, що вона у період з 14.05.2001 по 06.05.2014 та з 07.05.2014 по 28.11.2014 працювала повний робочий день в шахті, тобто набула необхідного стажу (7,5 років) на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону № 345-VI.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач не має права на отримання пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону № 345-VI, оскільки посада, на якій працювала позивач, відноситься до пункту «е» підрозділу 1 розділу 1 Списку № 1, яким передбачено зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), то колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 29.12.2021 у справі № 345/2562/17, Верховний Суд дійшов висновку, що: «саме по собі віднесення посади позивача за тим чи іншим кодом професій не є показником тривалості його робочого часу.».

Проте матеріалами справи якраз встановлено, що позивач працювала у спірний період повний робочий день.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду під час вирішення наведеного спору.

Покликання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах від 28.01.2014 у справі № 21-455а13, від 24.06.2014 у справі № 21-236а14, від 20.01.2016 у справі № 459/6146/13-а та Верховного Суду у постанові від 18.04.2019 у справі № 392/17/17 є безпідставним, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, та у зазначених справах, є різними.

Дослідивши копію трудової книжки позивача та інші матеріали справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у сукупності встановлених у справі обставин оскаржуване в даній справі рішення про відмову у перерахунку пенсії з врахуванням частини другої статті 2 КАС України, прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає до скасування.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

При цьому, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність у позивача права на перерахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, з якої обчислюється пенсія з 01.08.2023 та про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову у перерахунку пенсії від 22.08.2023 №46, проте, зобов`язуючи ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити позивачу перерахунок пенсії, не врахував вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Київській області, рішенням якого позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо перерахунку позивачці пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок ОСОБА_1 пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Київській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Щодо доводів апелянта про неправильний розподіл судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Згідно позовної заяви представник позивача просив стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник позивача на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу надав суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 01.09.2023, укладений між позивачем та адвокатом Круцем В.М.; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.09.2023; ордер серії АТ № 1046420; акт наданих послуг від 04.09.2023; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 974 від 27.12.2013; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 04/09/23 від 04.09.2023 на суму 5000 грн..

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд першої інстанції, проаналізувавши акт наданих послуг від 04.09.2023, та оцінивши характер наданої адвокатом Круць В.М. правничої допомоги відповідно до акту надання послуг від 04.09.2023, звернув увагу на те, що первинна позовна заява була складена представником позивача з недоліками. Також акт надання послуг від 04.09.2023 не містить відомостей, щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідачів, є завищеним та неспівмірним із складністю справи, а тому обґрунтовано стягнув саме з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, як з сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір, понесені витрати зі сплати правничої допомоги в розмірі 2500 грн. і апеляційний суд не вбачає підстав для зміни розміру відшкодування витрат на правничу допомогу.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення про відмову у перерахунку пенсії, проте неправильно визначив, котрий з відповідачів зобов`язаний вчинити дії щодо перерахунку позивачу з 01.08.2023 пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 300/7721/23 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.08.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, із ухваленням в цій частині нового рішення - про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, юридична адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500; поштова адреса: вул. Варшавська, 3Б, смт Макарів, Київська область, 08001) здійснити з 01.08.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія.

В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 300/6147/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш