Справа № 160/7771/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2024 рокуСправа №160/7771/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу № 160/7771/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
26.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірною відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.02.2024 року № 7262-2198/Г-01/8-0400/24, щодо не зарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.2014 року по 16.02.2023 рік згідно трудової книжки, а також періоди роботи з 18.01.2005 року до 01.04.2007 року з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року в подвійному розмірі до стажу роботи при переведені на пільгову пенсію за віком по Списку № 2; визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Дніпропетровській виправній колонії № 89 з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року на посаді сестри - господині спеціалізованої туберкульозної лікарні для засуджених Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89»; з 01.07.2017 року по 09.07.2018 року на посаді статистика медичного кабінету моніторінгу та оцінки спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, хворих на туберкульоз Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89»; з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року на посаді сестри господині в Дніпропетровській туберкульозній лікарні № 89 філії «Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях при переведені на пільгову пенсію за віком за Списком № 2 з 16.02.2023 року; визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в не зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» роботу на підприємстві - Дніпропетровська спеціалізована туберкульозна лікарня № 89 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях в період з 18.01.2005 року до 01.04.2007 року та період з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року при переведені на пільгову пенсію за віком за Списком № 2 з 16.02.2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Дніпропетровській виправній колонії № 89 з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року на посаді сестри - господині спеціалізованої туберкульозної лікарні для засуджених Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89», з 01.07.2017 року по 09.07.2018 року на посаді статистика медичного кабінету моніторінгу та оцінки спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, хворих на туберкульоз Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89», з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року на посаді сестри господині в Дніпропетровській туберкульозній лікарні № 89 філії «Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій Петрівні та зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі, згідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» роботу на підприємстві - Дніпропетровська спеціалізована туберкульозна лікарня № 89 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях в період з 18.01.2005 року до 01.04.2007 року та період з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року при переведені на пільгову пенсію за віком за Списком № 2 з 16.02.2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням вже виплаченої за період з 16.02.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2024 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про обчислення страхового стажу. За результатами розгляду вказаної заяви було отримано відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.02.2024 року № 7262-2198/Г-01/8-0400/24, в якій зазначено, що стаж роботи, відповідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» розраховується в подвійному розмірі для визначення прав на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі. Зазначає, що відповідачем також було надано форму РС-право, з якої вбачається, що пенсійний фонд не зарахував до стажу роботи в подвійному розмірі періоди з 18.01.2005 року по 01.04.2007 року, з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року на посаді старшої медичної сестри відділення та сестри господині в спеціалізованій туберкульозній лікарні для засуджених. З метою відновленням свого права на отримання належної пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/7771/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ухвалою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Заперечуючи проти позовної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка розрахована відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 16.02.2023 року позивача було переведено на пенсію за віком (робота за Списком № 2), обчислену відповідно до Закону №1058. В результаті проведеного перерахунку страховий стаж склав 29 років 11 місяці 12 днів. 12.01.2024 на адресу відповідача через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшло звернення позивача з питань пенсійного забезпечення щодо зарахування стажу. Листом від 02.02.2024 № 7262-2198/Г01/8-0400/24 відповідач повідомив, що стаж роботи відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі.
10.05.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли витребувані копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
13.05.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.12.2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З 16.02.2023 року позивача було переведено на пенсію за віком (робота за Списком № 2), обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26.01.2024 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про отримання інформації щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу та обчислення пенсії у подвійному розмірі.
Позивач, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу та до стажу роботи в подвійному розмірі протиправними, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України 2Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 02.08.1988 року вбачається наступна інформація про працю позивача у спірні періоди:
запис №11 від 16.07.2001 року Дніпропетровська виправна колонія №89 призначена на посаду старшої медичної сестри відділення між обласної туберкульозної лікарні для засуджених, наказ № 64 о/с від 18.07.2001 року;
запис №12 від 02.04.2009 року на підставі наказу ДД УПВП від 02.04.2009 року № 59 Лікувальний заклад при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз перейменований у Спеціалізовану туберкульозну лікарню при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз, наказ ДД УПВП № 59 від 02.04.2009 року;
запис №13 від 16.12.2010 року звільнена за статею 38 КЗпП України за власним бажанням, наказ № 52 о/с від 13.12.2010 року;
запис №14 від 01.04.2014 року Дніпропетровська виправна колонія №89 прийнята на посаду сестри - господині спеціалізованої туберкульозної лікарні, наказ № 17 о/с від 31.03.2014 року;
запис №15 на підставі наказу Міністерства юстиції України м. Києва від 15.12.2016 року № 3679/65/5 Дніпропетровська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 89) перейменована у державну установу «Дніпровська виправна колонія (№ 89)».;
запис №16 від 01.07.2017 року призначена на посаду статистика медичного кабінету моніторингу та оцінки спеціалізованої туберкульозної лікарні при установі для чоловіків засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89», наказ №164 о/с від 26.06.2017 року;
запис №17 від 09.07.2018 року звільнена за ст. 36 п.5 КЗпП України в порядку переведення до Дніпропетровської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 89 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях, наказ №165 о/с від 09.07.2018 року;
запис №18 від 10.07.2018 року прийнята на посаду сестри - господині Дніпропетровської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 89 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях, наказ №95 /к-тр від 09.07.2018 року;
запис № 19 від 01.10.2020 року переведена на посаду сестри господині відділення інтенсивної терапії цієї ж лікарні, цієї ж філії, наказ №10/к-тр від 01.10.2020 року.
Записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. Відповідач не надав жодних зауважень щодо заповнення трудової книжки позивача.
Відповідно форми РС-право від 22.02.2023 року розрахунок страхового стажу позивача, здійсненого при переведенні позивача на пенсію за віком на пільгових умовах з 16.02.2023 року, обраховано у розмірі 29 років 11 місяців 12 днів.
До страхового стажу позивача зараховано період з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року у кількості 3 роки 2 місяці 22 дні в одинарному розмірі; з 01.07.2017 року по 09.07.2018 року у кількості 1 рік 1 місяць в одинарному розмірі; з 10.07.2018 року по 31.10.2018 року у кількості 4 місяці в одинарному розмірі; з 01.11.2018 року по 31.12.2022 року у кількості 4 роки 2 місяці в одинарному розмірі.
Отже, періоди з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 01.07.2017 року по 09.07.2018 року та з 10.10.2018 року по 31.12.2022 року, про зарахування до страхового стажу яких просить позивач, зараховано відповідачем до її страхового стажу при переведенні з 16.02.2023 року на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, період з 01.01.2023 року по 16.02.2023 року не було включено відповідачем до страхового стажу позивача, в той час як праця позивача в цей період підтверджується даними її трудової книжки, довідкою про пільгові умови праці та індивідуальними даними про застраховану особу.
Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини справи, період з 01.01.2023 року по 16.02.2023 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача при переведенні її на пенсію за віком на пільгових умовах, в той час як вимоги про зарахування до страхового стажу періодів з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 01.07.2017 року по 09.07.2018 року та з 10.10.2018 року по 31.12.2022 року не підлягають задоволенню оскільки такі періоди було включено відповідачем до її страхового стажу.
Однак, з дослідженого судом розрахунку РС-право від 22.02.2023 року вбачається, що відповідачем також не було зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди її роботи: з 11.11.2004 року по 31.01.2005 року, з 01.03.2005 року по 16.03.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року, які було зараховано до страхового стажу при призначенні їй пенсії за вислугу років у 2010 році та відображено у розрахунку РС-право від 17.12.2010 року.
Робота позивача у зазначені періоди підтверджується даними її трудової книжки, довідкою про пільгові умови праці та індивідуальними даними про застраховану особу. Посада старшої медичної сестри відділення між обласної туберкульозної лікарні для засуджених, яку обіймала позивач у зазначені періоди з 16.07.2001 року по 16.12.2010 року не змінювалась та не змінювались умови праці за даною посадою.
Встановлені судом обстави справи дають суду підстави для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи на посаді старшої медичної сестри відділення між обласної туберкульозної лікарні для засуджених з 11.11.2004 року по 31.01.2005 року, з 01.03.2005 року по 16.03.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року та зобов`язання зарахувати такі періоди до страхового стажу.
Щодо незарахування окремих періодів роботи позивача у подвійному розмірі, суд встановив та зазначає наступне.
Позивачем для підтвердження наявного трудового стажу та зарахування роботи в інфекційному закладі до стажу в подвійному розмірі, до трудової книжки було надано довідки уточнюючі особливий характер роботи, або умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» від 13.02.2023 року № 89/16-8 та № 89/16-9, довідку відділу по роботі з персоналом Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» від 26.12.2022 року №89/16-937.
Згідно довідки уточнюючої особливий характер роботи, або умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах №89/16-8 від 13.02.2023 року, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в спеціалізованій туберкульозній лікарні для засуджених Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» з 16.01.2003 по 16.12.2010, виконувала находження в середовищі мікобактерії туберкульозу, безпосереднє обслуговування хворих у туберкульозних установах, відділеннях, за професією, посадою старша медична сестра відділення (молодші спеціалісти з медичною освітою), що передбачена списком №2 розділ 24 підрозділ 24а-2б постанови №36 від 16.01.2003.
Згідно довідки уточнюючої особливий характер роботи, або умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах №89/16-9 від 13.02.2023 року, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в спеціалізованій туберкульозній лікарні для засуджених Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» з 01.04.2014 по 30.06.2017, виконувала находження в середовищі мікобактерії туберкульозу, за професією, посадою сестра-господиня, що передбачена списком №2 розділ 24 підрозділ 24а-2б постанови №36 від 16.01.2003.
У довідці відділу по роботі з персоналом Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» від 26.12.2022 року №89/16-937 зазначено, що ОСОБА_1 з 18.08.1997 по 09.07.2018 працювала в спеціалізовані туберкульозній лікарні при установі для чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз Державної установи "Дніпровська виправна колонія №89". Зазначено, що довідка видана для пред`явлення в відділ призначення пенсії ПОУПФУ для зарахування подвійного стажу за роботу в спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії №89, згідно ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 10.07.2003р.
Отже, під час розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.
Згідно статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Статтею 7 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Відповідно до пунктів 7 і 12 статті 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; а протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.
Отже, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Разом з цим, доказів зарахування відповідачем у подвійному роозмірі періодів роботи з 18.01.2005 року до 01.04.2007 року з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року, матеріали справи не містять.
Доводи відповідача, викладені у листі від 02.02.2024 року № 7262-2198/Г-01/8-0400/24 та у відзиві про те, що стаж роботи відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі, суд відхиляє, з огляду на таке.
За змістом пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Згідно з пунктом 3 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Вимогами пункту 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, суд наголошує, що редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час і стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Водночас нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.
Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.
Також, у постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
У рішенні в справі «Щокін проти України» (п. 49) ЄСПЛ вказав, що верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та і передбачуваності в його застосуванні.
З огляду на це, суд дійшов висновку, що позивач, яка працювала на такій посаді, що за положенням норми статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» дає право на подвійний обрахунок стажу роботу, мала законні сподівання на певні пільги. Неврахування вказаної норми зводить нанівець такі очікування та позбавляє особу будь-яких пільг, які були запропоновані державою з огляду на характер роботи, пов`язаний з певним ризиком для здоров`я людини.
Позбавлення позивача такого права є для неї непередбачуваним, невиправданим втручанням в її майнові права, а тому воно порушено з боку відповідача та підлягає захисту.
Враховуючи викладене та оскільки відповідачем не заперечується той факт, що періоди роботи позивача з 18.01.2005 року до 01.04.2007 року з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року набуті у закладі, передбаченому статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає, що відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу роботи в подвійному розмірі періоди роботи з 18.01.2005 року до 01.04.2007 року з 01.04.2014 року по 01.07.2017 року та з 10.10.2018 року по 16.02.2023 року.
При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач заявляючи позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо незарахування у подвійному розмірі окремих періодів її страхового стажу посилається на розрахунок рс-право від 17.12.2010 року.
В той же час, відповідач, здійснюючи переведення позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на пільгових умовах здійснив розрахунок її страхового стажу 22.02.2023 року та по іншому розрахував як страховий стаж так і стаж який розраховано у подвійному розмірі, що вплинуло на загальну тривалість стажу.
Так, при розрахунку страхового стажу 17.12.2010 року відповідачем було зараховано у подвійному розмірі страховий стаж за період з 18.08.1997 року по 17.01.2005 року, а періоди з 18.01.2005 року по 01.04.2007 року обраховано в одинарному розмірі.
З розрахунку від 22.02.2023 року здійсненого при переведенні на інший вид пенсії з 16.02.2023 року відповідачем не було зараховано в подвійному розмірі наступні періоди роботи позивача за списком №2: з 01.01.2004 року по 16.12.2010 року, з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 10.07.2018 року по 31.12.2022 року.
Оскільки такі періоди роботи позивача за списком №2 підлягають обрахуванню у подвійному розмірі, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у їх зарахуванні у подвійному розмірі та зобов`язання відповідача зарахувати періоди з 01.01.2004 року по 16.12.2010 року, з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 10.07.2018 року по 16.02.2023 року у подвійному розмірі.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Щодо вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням вже виплаченої за період з 16.02.2023 року, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями. Зокрема, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 16.12.2023 року здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 року по 16.12.2010 року, з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 10.07.2018 року по 16.02.2023 року, та до страхового стажу періоди роботи з 11.11.2004 року по 31.01.2005 року, з 01.03.2005 року по 16.03.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року.
За приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 25.03.2024 року.
Отже, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 11.11.2004 року по 31.01.2005 року, з 01.03.2005 року по 16.03.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року, з 01.01.2023 року по 16.02.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 11.11.2004 року по 31.01.2005 року, з 01.03.2005 року по 16.03.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року, з 01.01.2023 року по 16.02.2023 року.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 року по 16.12.2010 року, з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 10.07.2018 року по 16.02.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 року по 16.12.2010 року, з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 10.07.2018 року по 16.02.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 16.12.2023 року здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , враховуючи зараховані до страхового стажу періоди роботи з 11.11.2004 року по 31.01.2005 року, з 01.03.2005 року по 16.03.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.03.2007 року, з 01.01.2023 року по 16.02.2023 року; зараховані до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 року по 16.12.2010 року, з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року, з 10.07.2018 року по 16.02.2023 року та з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська