Справа № 120/2886/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 р. Справа № 120/2886/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тлустої А.О.,

представника позивача Піпка А.М.,

представника відповідача Івачковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

08.03.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Піпка Андрія Миколайовича (далі представник позивача), подана від імені та в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС або відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (далі ППР) від 28.11.2023 за №№ 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457, якими позивачу визначено зобов"язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особам, які є власниками об"єктів нежитлової нерухомості, за 2020-2022 рр. на загальну суму 207462,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у спірний період позивач був власником нерухомого майна загальною площею 2151,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідне майно є нежитловими будівлями та спорудами колишнього КСП "Україна", які належать до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000 та використовується позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування худоби, птиці, овочів, фруктів), а тому за нормами пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є об"єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Водночас, як зазначає позивач, контролюючий орган безпідставно не застосував вказану податкову пільгу, зробивши неправильний та нічим не підтверджений висновок про те, що ця нерухомість здається в оренду.

Відтак, на думку позивача, прийняті відповідачем ППР є протиправними та підлягають скасуванню в судовому порядку, зважаючи на те, що за результатами їх адміністративного оскарження скаргу платника податків залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 13.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 161 КАС України. Суд встановив, що розмір судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до адміністративного суду з відповідним позовом становить 2074,62 грн. Натомість згідно з доданою до позовної заяви платіжною інструкцією № 0.0..1 від 07.03.2024 позивач сплатив судовий збір у розмірі 1659,70 грн. Отже, сума недоплати судового збору становить 414,92 грн. Відтак позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

19.03.2024 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про доплату судового збору у вищезазначеному розмірі.

Ухвалою суду від 21.03.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.03.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ГУ ДПС позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об"єктів нерухомого майна та ІКС "Податковий блок" у власності позивача перебувають нежитлові приміщення загальною площею 2151,3,7 кв.м (будівля зерноскладу літ. "А", будівля зернової сушарки літ. "Б", будівля холодильнику для м"яса літ. "В", будівля зерноскладу літ. "Г", будівля зерноскладу літ. "Д", прибудова літ. "д", будівля вагової літ. "Е", навіс літ. "е", будівля критого току літ. "Ж") за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, за даними інформаційних систем ДПС, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем-платником єдиного податку та відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку за 2020-2022 рр. задекларував здійснення діяльності, зокрема, за КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна". У свою чергу, це свідчить про відсутність підстав для застосування пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України при оподаткуванні вищезазначених об"єктів.

Отже, позивачу правомірно визначено зобов"язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, фізичним особам, які є власниками об"єктів нежитлової нерухомості, зокрема, за 2020 р. згідно з ППР № 0-0228 від 28.11.2023 на суму 8467,16 грн, за 2021 р. згідно з ППР № 0-0228 від 28.11.2023 на суму 129078,00 грн та за 2022 р. згідно з ППР № 0-0228 від 28.11.2023 на суму 69917,25 грн.

02.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві, та просить в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Додатково представник позивача зазначає, що позивач не здає та не здавав в оренду у 2020-2022 рр. нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого прийнято оскаржувані ППР, а натомість здає в оренду з 2021 року в АДРЕСА_2 , що підтверджується, зокрема, повідомленням за формою 20-ОПП та податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Також представник позивача вважає, що у питанні пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач помилково ототожнює діяльність позивача підприємця та фізичної особи. Однак, як зауважує представник позивача, зайняття позивачем підприємницькою діяльністю певного виду, в тому числі шляхом здачі окремих об"єктів нерухомого майна в оренду, не позбавляє його права й можливості як громадянина у формі домогосподарства займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією у належних йому нежитлових приміщеннях.

Інших заяви по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 14.06.2024 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання для розгляду справи призначено на 27.06.2023.

У зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів, у вказаному судовому засіданні оголошено перерву до 19.07.2024.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд при вирішенні справи керується такими мотивами.

Згідно з п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об"єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об"єктом оподаткування є об"єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об"єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об"єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

В силу положень пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об"єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об"єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об"єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є та був у спірний період протягом 2020-2022 рр. власником нерухомого майна загальною площею 2151,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана обставина у межах розгляду цієї справи є безспірною та підтверджується, зокрема, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за № 341187175 від 01.08.2023 та за № 359803281 від 25.12.2023.

Таким чином, позивач як власник відповідної нерухомості вважається платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи із загальної площі об"єкта за цією адресою 2131,3 кв.м та ставок податку, встановлених за рішенням відповідної місцевої ради.

Разом з тим в силу положень пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (у редакції чинній впродовж спірного періоду) не є об"єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Законом № 3603-IX від 23.02.2024, який набрав чинності з 16.03.2024, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме:

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб"єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та їх існування у 2020-2022 рр. для застосування податкової пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та звільнення платника податку від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідною була сукупність таких умов:

1) будівля (споруда) належить на праві власності сільськогосподарському товаровиробнику, в тому числі фізичній особі;

2) будівля (споруда) відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

3) будівля (споруда) не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Під час розгляду справи суд не вдається до надання правової оцінки перших двох умов, адже, як встановлено судом з матеріалів справи та з"ясовано з усних пояснень представників сторін, відповідні фактичні обставини не входять до предмета доказування у цій справі та не є визначальними для вирішення спору по суті.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що контролюючий орган відмовив позивачу у застосуванні вищезазначеної податкової пільги виключно з тих мотивів, що, на його думку, спірна нежитлова будівля у 2020-2022 рр. здавалася позивачем в оренду як фізичною особою-підприємцем.

Так, за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 08.12.2023, поданої на оскаржувані ППР ГУ ДПС від 28.11.2023, рішенням ДПС від 31.01.2024 за № 2448/6/99-00-06-01-03-06 у задоволенні скарги позивача відмовлено та при цьому зазначено, що відповідно до даних інформаційних систем ДПС, скаржник зареєстрований фізичною особою-підприємцем-платником єдиного податку та відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку за 2020-2022 рр. задекларував здійснення діяльності, зокрема, за КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна"; зважаючи на це, відсутні підстави для застосування пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України при нарахуванні податку на відповідний об"єкт нерухомого майна.

Саме такі підстави для відмови у застосуванні податкової пільги підтверджуються також змістом відзиву на позовну заяву, а також іншими письмовими доказами, зокрема, листом ГУ ДПС № 40314/6/02-32-24-03-16 від 13.12.2024 у відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якому зазначено, що у поданих податкових деклараціях платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця про отримані доходи за 2020, 2021 та 2022 рр. вказаний лише один вид діяльності підприємця ОСОБА_1 68.20 (надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна), що свідчить про надання нерухомого майна в оренду та унеможливлює застосування положень абз. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Отже, перевіряючи твердження відповідача щодо передання позивачем в оренду належних йому нежитлових будівель загальною площею 2151,3 кв.м в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, суд виходить з наступного.

В судовому адміністративному процесі обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб"єкта владних повноважень, який і повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Натомість під час розгляду справи відповідач належними й допустимими доказами не підтвердив, що у спірний період вищевказана нежитлова будівля дійсно здавалася позивачем в оренду (або лізинг, або позичку).

Фактично усі аргументи податкового органу щодо цього зводяться до помилкової аналогії, що оскільки ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з єдиним видом діяльності "надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна" та отримував дохід від такої діяльності, що вбачається з декларацій платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2020-2022 рр., то, відповідно, відсутні підстави для надання йому пільги зі сплати податку на нежитлові будівлі площею 2151,3 кв.м в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, які здаються в оренду.

Суд враховує, що факт передачі в оренду вказаного майна відповідач ніяк не підтверджує, хоча мав би володіти такою інформацію, якби це справді відповідало дійсності.

Водночас позивач не погоджується з вищезазначеними доводами відповідача та спростовує їх шляхом надання суду низки письмових доказів.

З аналізу таких доказів можливо побачити, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2003 року та у спірний період здійснював господарську діяльність.

В податкових деклараціях платника єдиного податку за 2020-2022 рр. позивач задекларував, зокрема, доходи від діяльності за КВЕД 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна". У свою чергу перелік об"єктів, які протягом цих років здавалися в оренду прослідковується зі звітів за формою 20-ОПП та з таблиці з електронного кабінету платника податків, де відсутні нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно з довідкою старости Стадницького старостинського округу за № 799 від 18.12.2023 вказані нежитлові приміщення використовуються ОСОБА_1 для виробництва сільськогосподарської продукції (вирощування худоби, птиці, овочів і фруктів) та в оренду, лізинг, позичку за весь час їх перебування у власності ОСОБА_1 не здавались.

Отже, відповідачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, що належні позивачу на праві власності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , здавалися в оренду у спірний період протягом 2020-2022 рр.

Відтак суд доходить висновку, що при оподаткуванні даного нерухомого майна контролюючий орган неправомірно відмовив у застосуванні пільги, передбаченої пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на викладене оскаржувані ППР від 28.11.2023 за №№ 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457 визнаються протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За змістом положень ст.ст. 77, 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Також відповідно до пункту 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Отже, перевіривши обґрунтованість ключових для цієї справи доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов задоволено, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 2074,62 грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28 листопада 2023 року за №№ 0-0228-UA0031457, 0-0228-UA0031457 та 0-0228-UA0031457.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2074,62 грн (дві тисячі сімдесят чотири гривні 62 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 );

2) представник позивача: адвокат Піпко Андрій Миколайович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: вул. Соборна, буд. 41, оф. 11, м. Вінниця, 21050);

3) відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028).

Повне судове рішення складено 22.07.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович