Справа № 340/357/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/357/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2024р. у справі №340/357/24
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Військової частини НОМЕР_1 визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

20.01.2024р. ОСОБА_1 за допомогою засобів системи «Електронний суд» звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-6/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №340/357/24 та справу призначено до судового розгляду. /а.с. 31/.

Позивач посилаючись у позовній заяві на те, що він проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 , після отримання мінно-вибухової травми у період з 07.05.2023р. по 13.11.2023р. проходив лікування та реабілітацію. В подальшому, 14.11.2023р. його було обстежено лікарем травматологом Військової частини НОМЕР_2 та зазначено, що ОСОБА_1 потребує лікування та направлення на проходження в ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби. Враховуючи, що за час перебування його на лікуванні Військова частина НОМЕР_1 активно переміщувалась він направив рапорт від 17.11.2023р. у якому просив Військову частину НОМЕР_1 направити його на лікування та проходження ВЛК і огляд МСЕК, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який листом від 27.11.2023р. повідомив його про направлення його рапорту до Військової частини НОМЕР_1 . Але на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем його рапорт не розглянутий, тому позивач просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді його рапорту від 17.11.2023р. про надання медичної допомоги, направлення на лікування, проходження військово-лікарської комісії та огляд медико-соціальною експертною комісією; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 17.11.2023р.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2024р. у справі № 340/357/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено /а.с. 69-71/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 24.04.2024р. із застосуванням засобів системи «Електронний Суд» подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу /а.с. 76-85/, яким її зареєстровано 25.04.2024р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024р., з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги, з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи № 340/357/24 /а.с. 87 /, які надійшли до суду апеляційної інстанції 09.05.2024р. /а.с. 89 /.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024р. у справі № 340/357/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2024р. у справі №340/357/24 /а.с. 90/ і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 11.06.2024р. /а.с. 91/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи /а.с. 92,93 /.

Позивач, посилаючись в апеляційній скарзі /а.с. 76-82/ на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, оскільки у даному випадку позивач, якому не було відомо актуальне місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 , був позбавлений можливості направити рапорт до безпосередньо відповідачу, саме тому він рапорт від 17.11.2023р. направив на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням посприяти у його направленні до командування Військової частини НОМЕР_1 , що і було зроблено і на момент звернення до суду з позовом позивач від відповідача не отримував будь-яких відомостей щодо результатів розгляду його рапорту і саме це стало підставою для його звернення до суду, тому висновок суду першої інстанції стосовно того, що на день звернення позивача до суду (22.01.2024р.) не було порушено право позивача є помилковим, тому просив скасувати рішення суду першої інстанції від 05.04.2024р. у цій справі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції об`єктивно та повно з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та постановлено правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи, як судом першої інстанції так і в апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач у справі, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , та 31.01.2023р. під час виконання бойового завдання солдат ОСОБА_1 отримав поранення, а саме: мінно вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої верхньої кінцівки у вигляді після травматичної невропатії ліктьового нерву з тимчасовим порушенням функцій / а.с. 10-15/.

05.03.2023р. після проходження лікування позивач прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків, 15.04.2023р. позивач вибув на лікування згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №106 від 16.04.2023р. та 27.04.2023р. повернувся з лікування та позивачем було надано відповідачу довідку ВЛК №5445 від 26.04.2023р., у якій серед іншого, було зазначено що позивач на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує реабілітаційного лікування, та 07.05.2023р. позивача направлено на стаціонарне лікування до КНП «Новгородківська лікарня» Кіровоградської області / а.с. 16,60/.

Також судом встановлено, що 17.11.2023р. тимчасово виконуючим обов`язки командира 1 механізованої роти Військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_2 було подано рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про неповернення з лікування до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , серед іншого у рапорті зазначено, що ОСОБА_1 на зв`язок не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження його не відомо, та по даному факту наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1076 від 17.11.2023р. призначено службове розслідування, а наказом відповідача №321 від 17.11.2023р. позивача знято з усіх видів забезпечення /а.с. 60 зворотна сторона/ .

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, якому не було відомо актуальне місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого він був позбавлений можливості направити рапорт безпосередньо відповідачу, 17.11.2023р. за допомогою засобів поштового зв`язку направив на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт з проханням посприяти у направленні його рапорту до командування Військової частини НОМЕР_1 /а.с. 19-26/, та 24.11.2023р. ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт позивача був направлений командиру ВЧ НОМЕР_1 . / а.с. 27/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1066 від 16.12.2023 р. «Про результати службового розслідування» за неповернення з лікування до Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, позбавлено доплат та премій, а копію матеріалів службового розслідування направлено до Територіального управління Державного бюро розслідування / а.с. 61-62/.

Крім цього під час розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем 16.12.2023р. було розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023р., який надійшов з Військової частини НОМЕР_3 та за результатами розгляду зазначено, що надання ОСОБА_1 направлення на подальше лікування станом на 16.12.2023р. не можливо, так як військовослужбовець рахується таким, що самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 / а.с. 63 зворотна сторона/.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р. (далі - Дисциплінарний Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Військова дисципліна, відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного Статуту, це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України

від 24.03.1999р. № 548-XIV (далі - Статут) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Положеннями п. 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Відповідно до статті 233 Статуту збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально- профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Відповідно до статті 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Відповідно до статті 260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Аналіз положень Статуту дає підстави зробити висновок про те, що будь яке переміщення військовослужбовця поза межами розташування військової частини має супроводжуватись відповідним дозволом/наказом/направленням командира військової частини.

Позивач у справі у позові та апеляційній скарзі зазначає, що він пройшов обстеження у травматолога Військової частини НОМЕР_2 , але під час розгляду цієї справи позивачем не було надано суду будь-яких доказів щодо його направлення до Військової частини НОМЕР_2 і під час розгляду справи судом встановлено, що наказом відповідача позивача у справі було направлено на стаціонарне лікування за місцем прописки / а.с. 16/ і позивач проходив таке лікування у період з 05.05.2023р. по 13.11.2023р. / а.с. 17/.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28.112018р. у справі №607/6092/18, від 05.06.2019р. у справі №607/6865/18, від 11.06.2019р. у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Також Верховний Суд у постанові від 15.11.2016р. у справі №800/301/16 зазначив, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що предметом спору у цій справі є вимоги позивача щодо визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорта ОСОБА_1 від 17.11.2023р.

Позивач під час розгляду справи не заперечував того, що він особисто до відповідача із рапортом від 17.11.2023р. не звертався, цей рапорт 16.12.2023р. надійшов до відповідача з військової частини НОМЕР_3 разом із медичними документами солдата ОСОБА_1 /а.с. 63/, цей рапорт було розглянуто Командиром військової частини НОМЕР_4 було надано відповідь від 16.12.2023 за вих. №8337 Є /а.с.63 зворотна сторона/.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставити на яких гуртуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи колегія суддів вважає, що у даному випадку предмет спору щодо визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду ним рапорту позивача від 17.11.2023р. протиправною відсутній з огляду на те, що відповідачем 16.12.2023р., тобто ще до звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом (20.01.2024р.) надано відповідь на суті порушеного у рапорті позивача від 17.11.2023р. питання, а відсутність спору на день звернення позивача до суду, у свою чергу, взагалі виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом під час розгляду справи №802/2474/17-а (провадження №11-1081апп18) та зазначено у постанові від 12.12.20218р. у цій справі.

Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову через його необґрунтованість та безпідставність.

Отже, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог і зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому враховуючи, що під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, необхідно рішення суду першої інстанції від 05.04.2024р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, що були досліджені судом першої інстанції під час розгляду цієї адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2024р. в адміністративній справі №340/357/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 22.07.2024р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова