Справа № 440/8609/24
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 липня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/8609/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Хлистун Ірина Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" з позовною заявою до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якої просить:

- визнати протиправними дії Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арешту з коштів на р/р №№ НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ №10016/0119 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» у місті Полтава на ім`я ОСОБА_1 для отримання пенсії та заробітної плати;

- зобов`язати Полтавський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти у межах виконавчих провадженнях №№55507898, 55790384, 63063868, 62295625, 63063731, 62294665, 62295020, 54192773, що об`єднані у зведене ВП №73287755 арешт з грошових коштів (в частині пенсії та заробітної плати), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ТВБВ №10016/0119 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» у місті Полтава на ім`я ОСОБА_1 , про що повідомити АТ "Ощадбанк".

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Так, підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

За приписами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права позивача та об`єктивного обов`язку відповідача.

Суд наголошує, що предметом спору у даній справі є зняття арешту у межах виконавчих провадженнях №№55507898, 55790384, 63063868, 62295625, 63063731, 62294665, 62295020, 73287755, що об`єднані у зведене ВП №73287755, з грошових коштів (в частині пенсії та заробітної плати).

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала, що загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК, та його примусовим виконанням.

Таким чином, справи за скаргами сторін виконавчого провадження (стягувача або боржника) на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення у цивільній справі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи із приписів частин третьої-п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Суд також зазначає, що вирішуючи питання забезпечення єдності судової практики (у зв`язку з різною практикою) та залишаючи попередні судові рішення без змін, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 24.05.2021 (справа № 712/12136/18) зробив такі правові висновки.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, передбачено статтею 447 ЦПК України.

За висновком Верховного Суду у справі № 712/12136/18 якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділу VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У підсумку Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки позивач у справі № 712/12136/18 є боржником у виконавчому провадженні, то він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розділом VI Судовий контроль за виконанням судових рішень ГПК України.

Так, відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частина 1 статті 340 ГПК України встановлює, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Так згідно листа, долученого до позовної заяви, у відділі перебувають виконавчі провадження:

№55507898 з примусового виконання виконавчого листа №2а-4943/10/1670 від 19.04.2011 виданого Полтавським окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 1565,10 грн. на користь Держави;

№55790384 з примусового виконання наказу №917/1307/13 від 29.07.2013 виданого Господарським судом в Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 борг в сумі 9947 грн 5 коп на користь ТОВ Шервуд і Ко;

№63063868 з примусового виконання виконавчого листа №545/21/20 від 28.04.2020 виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь КВПТГ "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 53066,12 грн;

№62295625 з примусового виконання наказу №917/1134/13 від 29.08.2016 виданого Господарським судом в Полтавській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Управління майном комунальної власності міста судові витрати у розмірі 3130,63 грн;

№63063731 з примусового виконання виконавчого листа №545/21/20 від 28.04.2020 виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КВПТГ "Полтаватеплоенерго" судовий збір у розмірі 960,50 грн;

№62294665 з примусового виконання наказу №917/1134/13 від 09.09.2013 виданого Господарським судом в Полтавській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Управління майном комунальної власності міста заборгованість по ПДВ у розмірі 20921,16 грн;

№62295020 з примусового виконання наказу №917/892/16 від 29.08.2016 виданого Господарським судом в Полтавській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Управління майном комунальної власності міста заборгованість у розмірі 1 16841,74 грн, у тому числі: 97034,77 грн - орендної плати; 19806,97 грн. - суми податку на додану вартість.

Як наслідок, позовна заява з вимогами щодо рішень та дій державної виконавчої служби, що має розглядатися з особливостями, встановленими статтями 268-272, 287 КАС України (в частині зняття арешту у виконавчому провадженні, відкритому стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого адміністративним судом), не може розглядатися в одному провадженні з вимогами щодо рішень та дій державної виконавчої служби, що має розглядатися з особливостями, встановленими ЦПК України (в частині зняття арешту у виконавчому провадженні, відкритому стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого судом загальної юрисдикції) та ГПК України (в частині зняття арешту у виконавчому провадженні, відкритому стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого господарським судом).

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем позовних вимог є неприпустимим.

Підстав для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ініціатору звернення.

В той же час, суд роз`яснює позивачу про його право роз`єднати вказані позовні вимоги в окремі позови із відповідним викладенням підстав та обґрунтувань, звернутися до суду в порядку передбаченому чинним законодавством.

При цьому, суд враховує, що відповідна позовна заява подана до Полтавського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд", а позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії належить визнати такою, що повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 172, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати ініціатору звернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.В. Костенко