Справа № 640/17920/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Конченко Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року, суддя Білоноженко М.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного судуміста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Київській області №11-д від 23.04.2021 про накладення дисциплінарного стягнення на головного державного ревізора-інспектора відділу позапланових перевірок ризикових платників та збору податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Київській області ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки його було винесено неуповноваженою на те особою, а тому притягнення позивачки до відповідальності відбулось з порушення процедури, що свідчить про незаконність винесеного наказу від 23.04.2021 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Київській області від 15.10.2020№ 640-О «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено в порядку переведення з 16 жовтня 2020 року на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу позапланових перевірок ризикових платників та аналізу податкової інформації управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Київській області.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС від 11.01.2021 № 5-о ОСОБА_1 призначено в порядку переведення з 12 січня 2021 року на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС.

До управління з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Київській області надійшов службовий лист від управління податкового аудиту що містив пояснювальну записку ОСОБА_1 про відновлення прав доступу до інформаційної системи ІТС «Податковий блок».

Відповідно до наданої інформації встановлено, що до позивачки звернувся колишній її співробітник, а нині працівник податкової міліції ДФС у Святошинському районі м. Києва з проханням надати фото реєстраційних даних підприємства, мотивувавши дане прохання тим, що в нього відсутній доступ до баз даних ДПС. В подальшому, працівник податкової міліції, отримавши фотокопію реєстраційних даних платника податків, неодноразово використовував ідентифікатор ОСОБА_1 для доступу до ІТС «Податковий блок».

На підставі отриманої інформації, наказом Головного управління ДПС у Київській області від 27.11.2020 № 1790 було прийнято рішення про проведення тематичної перевірки Головного управління ДПС у Київській області з питань дотримання вимог статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII та статті 21 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII.

За результатами проведеної перевірки, ініційовано порушення дисциплінарного провадження стосовно головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту ОСОБА_1., оформлене наказом Головного управління ДПС у Київській області від 08.04.2021 № 8-д.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 23.04.2021 № 11-д «Про накладення дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків.

Вважаючи прийнятий відповідачем наказ протиправним та таким, що порушує права позивачки, остання звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» №889-VIII державна служба- це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

У відповідності до частин 1-3статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII визначено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Разом з тим, статтею 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-ХІІ (зі змінами та доповненнями) передбачено, що податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Згідно ст. 27 Закону України «Про інформацію» порушенням законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Відповідно і до ч. 1-3 ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Згідно п. п. 17.1.9. п. 17.1. ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, Державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи (п. п. 21.1.1., 21.1.6. п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (зі змінами та доповненнями), конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (зі змінами та доповненнями), особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першою статті 65 Закону № 889-VІІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною другою цієї ж статті дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

За змістом статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно частини першої статті 71 Закону №889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

За правилами частини першої статті 73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Частиною другою статті 73 Закону №889-VIII обумовлено, що дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Приписами статті 74 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

За приписами ст. 75 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначає Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039 (далі - Порядок №1039).

Згідно із пунктом 2 Порядку №1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Вказана процедура є обов`язковою, а вказаний у ній перелік є обов`язковим та не підлягає розширеному тлумаченню.

Пунктом 13 Порядку №1093 передбачено, що дисциплінарна комісія у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання здійснення дисциплінарних проваджень, і цим Порядком.

Згідно із пунктом 24 Порядку №1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

У відповідності до пункту 25 Порядку №1039 дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Пунктом 32 Порядку № 1039 визначено, що про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

Пунктом 33 Порядку №1039 визначено, що комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Досліджуючи наведені норми права колегія суддів зазначає, що для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами спеціального законодавства про працю, які регламентовані зокрема Законом №889-VII, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень роботодавця, уповноваженої ним адміністрації.

Подібні за своїм змістом правові висновки сформовано Верховним Судом у постановах від 16 березня 2021 року у справі №140/2819/19, від 26 січня 2021 року у справі №420/2949/19, від 04 вересня 2020 року у справі №826/6165/17.

Як убачається із матеріалів справи, працівниками управління з питань запобігання та виявлення корупції встановлено, що відповідно до службових записок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Київській області від 21.10.2020 № 528/10-36-07-03 та № 529/10-36-07-03 ОСОБА_1 було надано доступ до інформації, що міститься в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах органів ДПС.

В листопаді 2020 року відповідальними працівниками ДПС України повідомлено начальника відділу супроводження інформаційних систем, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів управління електронних сервісів, як посадову особу що виконує функції адміністрування доступу користувачів Головного управління ДПС у Київській області до інформаційно- телекомунікаційних систем, про факт тимчасового припинення (оперативного реагування) доступу до інформації в ІТС «Податковий блок» ОСОБА_1 внаслідок порушення вимог Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах органів Державної податкової служби України, затвердженого наказом ДПС України від 15.05.2020 № 216.

З особистих пояснень позивачки стало відомо, що 2-3 листопада 2020 року до неї звернувся колишній співробітник, з яким вона працювала раніше в СУФР ГУ м. Києва, а нині він працівник податкової міліції ДФС Святошинського району м. Києва, з проханням надання фотографії реєстраційної картки платника податків з ІТС «Податковий блок» для виконання своїх посадових обов`язків. Запитуване фото надано ОСОБА_1 з використанням месенджеру «Viber».

Надалі, 4 листопада 2020 року позивачці було обмежено доступ до ІТС «Податковий блок», в результаті чого ОСОБА_1 звернулась до начальника відділу супроводження інформаційних систем, адміністраторів безпеки та адміністрування служби каталогів управління електронних сервісів, який повідомив що під ідентифікатором для входу в систему останньої, здійснено вхід в ІТС «Податковий блок» з IP-адреси територіального органу ДФС у Святошинському районі м. Києва. З приводу цього, позивачем надано пояснення, в яких остання зазначила що їй не відомо, як інший працівник здійснив вхід до інформаційної системи за її даними, оскільки вона нікому не передавала свій логін та пароль.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (зі змінами та доповненнями), конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (зі змінами та доповненнями), особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та пішу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 12.06.2020 № 843 затверджено Порядок доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно- телекомунікаційних системах Головного управління ДПС у Київській області.

Так, вказаним порядком було визначено взаємодію між суб`єктами відносин, пов`язаних з реалізацією повноважень обробки і розпорядження інформацією в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Головного управління ДПС у Київській області, умови отримання користувачами можливості обробляти інформацію в системі та правила обробки цієї інформації, а також порядок здійснення контролю за дотриманням вимог Порядку користувачами, на момент вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме листопад 2020 року.

Згідно п. п. 7.2. п. 7 Порядку, користувач зобов`язаний, з-поміж іншого, використовувати інформацію виключно в цілях, передбачених посадовою інструкцією або іншим організаційно-розпорядчим документом ГУ ДПС; не передавати інформацію стороннім особам.

Підпунктом 7.3. п. 7 Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Головного управління ДПС у Київській області визначено, що користувачу забороняється, зокрема, передача іншим особам свого ідентифікатора користувача в системі/мережі, пароля та інших засобів доступу до системи; передача конфіденційної інформації стороннім особам.

Разом з тим, із пояснень, що містяться в матеріалах дисциплінарної справи вбачається, що позивачка фактично визнає порушення вимог п. п. 7.2. - 7.3. п. 7 Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Головного управління ДПС у Київській області, а також інших нормативно-правових актів що визначають порядок доступу, використання та роботи з конфіденційною інформацією.

При цьому, жодних доводів стосовно спростування вказаних обставин позивачко не наведено.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів поджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою неналежно виконувались посадові обов`язки, що призвело до порушено вимог Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про інформацію», Порядку доступу до інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Головного управління ДПС у Київській області, та знайшло свій вияв у безпідставному доступі сторонніх осіб до інформації з обмеженим доступом, а також інформації, наявної в ІТС «Податковий блок».

Щодо доводів позивачки про те, що оскаржуючи наказ про притягнення її до відповідальності винесений неуповноважений особою, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 68 Закону № 889-VIII передбачає, що дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії; на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Так, підпункт 7 п. 1 ст. 2 Закону № 889-VIII визначає, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Отже, законодавець визначає суб`єкта призначення, як посаду, яку обіймає особа, наділена повноваженнями призначати державних службовців на відповідні посади, а не пов`язує дане визначення з конкретною фізичною особою.

Згідно п. п. 13 п. 11 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 (із змінами і доповненнями), Голова ДПС призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату ДПС (якщо інше не передбачено законом).

Положенням про Головне управління ДПС у Київській області, затвердженим наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 № 643, визначено, що Головне управління ДПС у Київській області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

При цьому, до повноважень начальника Головного управління ДПС у Київській області належить, зокрема, призначення та звільнення державних службовців та працівників ГУ ДПС у Київській області, відповідно до чинного законодавства про державну службу та законодавства про працю, укладання та розірвання з державними службовцями ГУ ДПС контрактів про проходження державної служби.

Начальник ГУ ДПС має заступників, яких призначає на посади та звільняє з посад Голова ДПС відповідно до законодавства про державну службу.

Як убачається із матеріалів справи, наказ Головного управління ДПС у Київській області від 23.04.2021 № 11-д «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким оголошено догану ОСОБА_1 , підписаний в. о. начальника ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_2.

Наказом ДПС України від 04.02.2021 № 248-о ОСОБА_2 звільнено 04.02.2021 за угодою сторін з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області.

Відповідно до вимог чинного законодавства, наказом Голови комісії з ліквідації ГУ ДПС у Київській області - заступником начальника ГУ ДПС у Київській області від 04.02.2021 № 71-о ОСОБА_2 вважається таким, що звільнений з 04.02.2021 за угодою сторін з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області.

Наказом ДПС України від 04.02.2021 № 250-о ОСОБА_2 було призначено на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС з 05.02.2021, шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення переможця на цю посаду за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства.

При цьому, як встановлено судом, на період відпустки начальника Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС Олени Виноградової , згідно наказу ДПС України від 21.04.2021 № 789-о на заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС ОСОБА_2 покладено виконання обов`язків начальника Головного управління ДПС у Київській області Б 22.04.2021 по 23.04.2021.

Окрім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.04.2021 року (дата прийняття оскаржуваного наказу) ОСОБА_2 (виконуючий обов`язки начальника) - керівник Головного управління ДПС у Київській області.

Таким чином, оскаржуваний наказ підписаний в. о. начальника Головного управління ДПС у Київській області ОСОБА_2., відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки саме останній є суб`єктом призначення головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Київській області ОСОБА_1. на момент винесення оскаржуваного наказу.

Щодо доводів позивачки стосовно того, що в оскаржуваному наказі від 23.04.2021 № 11-д «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким оголошено догану ОСОБА_1 , не конкретизовано підстави для застосування такого стягнення, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

З оскаржуваного наказу вбачається, що головному державному ревізору-інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління податкового аудиту ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язкі, що призвело до порушення вимоги ст. 43 Закону України від 14.10.2014 року №1700-VІІ «Про запобігання корупції», а саме розголошення і не використання в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, та вимоги ст. 21 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію», а саме інформацію з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Внаслідок недотримання ОСОБА_1 вимог зазначеного законодавства відбувся витік інформації наявної в АІС «Податковий блок» особам, що не мають права доступу до зазначеної інформації.

Підставою для накладення дисципліарного стягнення було подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС у Київській області від 14.04.2021 року №3/ДК «Про застосування дисциплінарного стягнення» та пояснення ОСОБА_1 .

Отже, наказ Головного управління ДПС у Київській області від 23.04.2021 № 11-д «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким оголошено догану ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків є законним та не підлягає скасуванню, оскільки позивачкою порушено вимоги ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 21 Закону України «Про інформацію», що призвело витоку інформації наявної в АІС «Податковий блок» особам, що не мають права доступу до зазначеної інформації.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність підстав для задовалення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.