Справа № 500/6672/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/6672/23 пров. № А/857/3301/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року (суддя Мартиць О.І., ухвалене в м. Тернопіль) у справі №500/6672/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722 від 01.08.2023 на суму 89891,10 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив позивач - ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне встановлення обставин справи внаслідок порушення норм процесуального права, що стало наслідком неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано, що він не є власником об`єкта нежитлової нерухомості та в силу пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України не є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Зазначає, що з 18 серпня 2021 року він не являється власником об`єкта нерухомості, що визначений в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, як об`єкт оподаткування.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 з 02.02.2013 по 25.10.2022 (дата державної реєстрації договору купівлі-продажу №1437 від 18.08.2021 згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, що міститься в матеріалах справи) був власником нежитлового приміщення, а саме, «тип об`єкта: майновий комплекс загальною площею - 6146,40 кв.м.; опис об`єкта: 1) контора-лабораторія (A) загальною площею - 124,1 кв.м.; 2) будова спарених ваг (Б) загальною площею - 104,5 кв.м.; 3) караульне приміщення (В) загальною площею - 12,1 кв.м.; 4) душова (Д) загальною площею - 27 кв.м.; 5) зерноочисний вузол (Ж) загальною площею - 34 кв.м.; 6) сарай (З) загальною площею 23,2 кв.м.; 7) стайня (И) загальною площею - 80,4 кв.м.; 8) будова зерносушки 32 (Л) загальною площею - 75,4; 9) 3/склад 3-4 (О) загальною площею 2379 кв.м; 10) 3/склад 1-2 (П) загальною площею 2126,8 кв.м; 11) 3/склад 5 (Р) загальною площею 1168,9 кв.м; 12) криниця, 1, 13) огорожа, 2, 14) замощення, 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

01.08.2023 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 89891,10 грн.

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Як передбачено підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

З правового аналізу цієї норми слідує, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21.

Як визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Судом також враховано, що визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 №575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.02.2020 у справі №500/2407/18.

Як встановлено судом, належний позивачу на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна: майновий комплекс загальною площею - 6146,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №334822415 від 07.06.2023, висновком від 15.07.2021, вих. №15/07-21 ТОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області».

Разом з тим, згідно довідки Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №680 від 06.10.2023 та довідки Виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради №1217 від 06.10.2023 позивач та його дочка мають у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до довідка Іване-Пустенської сільської ради Чортківського району Тернопільської області №606 від 06.10.2023 у власності позивача до 22.10.2022 перебував майновий комплекс (будівлі сільськогосподарського призначення будівлі для зберігання зерна, будівлі для тваринництва) загальною площею 6146,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та використовувався ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції.

Разом з тим, як вірно зазначив суд, перелічені документи не доводять провадження позивачем фактичної діяльності у 2022 році сільськогосподарської діяльності, позаяк не містять жодних відомостей щодо наявності у позивача ні сільськогосподарської продукції, ні виробничого обладнання та устаткування необхідного для здійснення вказаного виду діяльності.

Отже, як вірно зазначено судом, сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника.

Судом також враховано, що позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

Крім того, позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець станом на 2022 рік.

Покликання позивача, що обставини здійснення ним діяльності у сфері сільськогосподарського товаровиробництва у 2022 році, підтверджуються відомостями перебування у власності та користуванні земельних ділянок, суд першої інстанції вірно вважав безпідставними, оскільки, в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, такі також не можуть бути підставою для застосування до позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не подано й матеріалами справи не підтверджено, що він є сільськогосподарським товаровиробником, він не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, як вірно зазначено судом, відповідно до підпункту 266.8.1 пункту 266.8 статті 266. ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Згідно з розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 89891,10 грн щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , розраховано з 1 по 9 місяці 2022 року.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду про обґрунтованість нарахування позивачу податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 89891,10 грн, що підтверджується дослідженими судом доказами, а отже податкове повідомлення-рішення №0-1915-UA0021722 від 01.08.2023 є таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України.

Покликання апелянта на договір купівлі-продажу майна від 18.08.2021 укладеного між ОСОБА_1 (продавець) та ТзОВ «Логістичний зерновий термінал ІП» (покупець), як наслідок припинення з цього числа права власності позивача, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивач користувався вказаним майном до моменту державної реєстрації договору, до повної оплати вартості майна покупцем. Крім цього, в тексті позовної заяви позивач сам зазначає, що у його власності до 25.10.2022 перебував майновий комплекс за адресою АДРЕСА_1 .

За наведених обставин у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.

Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі №500/6672/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга