Справа № 420/18286/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18286/21

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці (далі відповідач, Митниця), в якому просив визнати протиправними та скасувати, прийняті даною установою, податкові повідомлення рішення від 01.09.2021 :

- №9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 189 513,35 грн;

- №9 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 81 376,28 грн.

Також в позовній заяві ФОП ОСОБА_1 заявив вимоги про відшкодування йому, за рахунок Одеської митниці, завданої шкоди в розмірі 6 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог, перш за все ФОП ОСОБА_1 наголошує на тому, що він не отримав письмове повідомлення від 16.07.2021 про проведення щодо нього документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 01.12.2019 №UA500060/2019/039792, що є порушенням митного законодавства, яке нівелює наслідки такої перевірки.

Далі, головною тезою ФОП ОСОБА_1 було те, шо висновки Митниці щодо порушення ним митного законодавства ґрунтуються на листі митного органу Турецької Республіки, та доданих до нього документів, які в свою чергу складені не українською мовою, та за відсутності належного перекладу із апостилем, що свідчить про те, що вони не можуть вважатися належними доказами в розумінні статті 73 КАС України.

До того ж, як наголошує ФОП ОСОБА_1 , відсутність офіційного переводу документів, які були надані уповноваженим органом Туреччини, при експорті товарів та використані при проведенні перевірки, унеможливлює зрозуміти, в чому складається з його боку порушення митних правил.

Доводом ФОП ОСОБА_1 є також те, що за нормою 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Водночас, як він стверджує, за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09. 2022, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду у справі 521/10116/21 його визнано винним визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного Кодексу України та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів, а саме: 1 554 092,21 з конфіскацією товарів за протоколом №0606/50000/21.

Останнім доводом ФОП ОСОБА_1 є відсутність, з боку Одеської митниці доказів, за яких підстав, виникла необхідність у депатаменту боротьби з контабандою та порушенням митних правил надсилати запит з метою перевірки автентичності документів, які він подав для митного оформлення.

Також позивач указує, що акт про результати вказаної документальної невиїзної перевірки від 10.08.202,1 щодо нього, підписаний лише однією посадовою особою митного органу, яка здійснювала перевірку, що нівелює правові наслідки такого документу.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування завданої шкоди позивач зазначає, що протиправні дії відповідача мали негативний вплив на його підприємницьку діяльність, зокрема, виникнення тимчасової нестачі обігових коштів.

Посилаючись на пункт 128.2 статті 128 Податкового кодексу України, яка передбачає, що особа має право заявити вимоги про відшкодування шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача 6000 грн. шкоди, яка заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю Митниці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні), позов ФОП ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано, прийняті Одеською митницею податкові повідомленнярішення від 01.09.2021 №9 та №9.

Суд стягнув на користь ФОП ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці судовий збір у розмірі 4541,90 грн.

У задоволенні вимоги про відшкодування ФОП ОСОБА_1 , за рахунок Одеської митниці, завданої шкоди в розмірі 6 000 грн3, суд відмовив.

Рішення суду першої інстанції побудовано на порушенні Митницею порядку проведення перевірки, що виразилось у призначенні перевірки на підставі документів уповноваженого органу іноземної держави, без перекладу на українську мову та не легалізованих в установлений законом спосіб.

Обґрунтовуючи свою позицію, суд першої інстанції покликався на статтю 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 №2709-IV , де унормовано, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Далі, суд зазначив, що 22.12.2003 для України набула чинності Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 (далі - Конвенція) і при її застосуванні виконується процедура проставлення апостилю на офіційних документах компетентними органами для представлення їх на території держав учасниць Конвенції.

Отже, на думку суду, ураховуючи, що Туреччина (офіц. назва - Турецька Республіка) є учасником Конвенції її офіційні документи не потребують консульської легалізації, достатнім є лише проставлення апостилю.

Водночас, як встановив суд першої інстанції, документи, використані відповідачем для призначення та проведення перевірки, у тому числі лист митних органів Міністерства митної справи та торгівлі Туреччини, жодним чином не легалізований (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження автентичності такого документа на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала.

Спираючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.10.2023 у справі № 380/2869/22, суд заявив, що за таких умов, є незаконною документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства з питань митної справи, а також її наслідки.

Суд зауважив, що з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи, він неодноразово витребував у Митниці докази, що слугувати підставою для прийняття спірних рішень, однак на виконання ухвали суду Митниця надала докази без офіційного перекладу листа уповноваженого органу Турецької Республіки (тобто турецькою мовою) та без апостилю.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи та правові норми, які їх регулюють, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню

Водночас, відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування завданої шкоди суд послався на те, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем шкоди, так само як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначені такі доводи.

По-перше, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що перевіркою ФОП ОСОБА_1 з питань правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією №UA500060/2019/039792 від 01.12.2019 встановлено невідповідність даних, заявлених при митному оформленні товарів та інформації, отриманої від митних органів Турецької Республіки (далі Туреччини).

По-друге, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування статті 4 Конвенції щодо обов`язкового проставлення апостиля на листі уповноваженого органу Туреччини від 12.03.2021 № 29980007- 751.01.03/UA-7478, який слугував підставою для проведення перевірки.

Обґрунтовуючи свій аргумент, скаржник указує, що положення Конвенції передбачають, що на адміністративних документах, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій, апостиль не проставляється та такі документи у розумінні статті 3 Конвенції звільняються від легалізації.

Крім того, як указує скаржник, зі змісту документів, наданих митними органами Турецької Республіки, складених турецькою мовою , вбачається, що інформація зазначена у них, а саме інформація щодо товару та його ціни, не є двозначною та незрозумілою, оскільки загалом складається з ціни та кількості товару, номерів накладних, зазначених цифрами, а також номеру контейнеру, у якому товар було переміщено.

По-третє, Митниця не погоджується з тим, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення, не врахував в якості доказу протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного Кодексу України за № 0606/50000/21 від 28.05.2021, яким встановлено обставини зазначення Декларантом в Митній декларації (далі - МД) від 01.12.2019 №UА500060/2019/039792, неправдивих відомостей.

Неврахування судом першої інстанції наведеного протоколу, є на думку скаржника, порушенням частини 6 статті 78 КАС України.

Разом з апеляційною скаргою Митниця надала клопотання про долучення документів, які перекладано з турецької мови і на підставі яких проводилася документальна невиїзна перевірка.

Зокрема, скаржником надано: інвойс (фактура), експортна декларація від 22.11.2019 №1930900ЕХ027842, а також представлені документи, за якими здійснювалося міжнародне перевезення придбаного ФОП ОСОБА_1 товару.

Аргументами для прийняття доказів, які не було подані до суду першої інстанції, представник Одеської митниці зазначив наявність в матеріалах справи протоколу про порушення ОСОБА_1 митних правил № 0606/50000/21 від 28.05.2021 та документів наданих Міністерством торгівлі Турецької Республіки.

На думку скаржника, законодавство не передбачає обов`язкового долучення до протоколу про порушення митних правил офіційного перекладу тих документів, що складені не державною мовою. Окрім того, як наголошував представник, суд першої інстанції витребовував від Одеської митниці офіційні переклади зазначених документів.

За таких обставин скаржник указує, що наведені ним причини є поважними та таким, що не залежали від Одеської митниці.

ФОП ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, 15.02.2005, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи підприємця за №2 003902, код ЄДРПОУ .

Основний вид його економічної діяльності за КВЕД: 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний), окрім того підприємець має право займатися за КВЕД 46.39, 47.81 Неспеціалізованою оптовою та роздрібною торгівлею продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

01.12.2019 ФОП ОСОБА_1 подав до митного органу електронну митну декларацію №UA500060/2019/039792, в якій митна вартість товару, вартість якого відкоригована Одеською митницею, визначена в розмірі 34 4074,54 доларів США вагою брутто 9432,39 кг.

Розмитнення товару відбувалося шляхом корегування за резервним методом.

Департамент боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Державної митної служби України направив на адресу митних органів Міністерства митної справи та торгівлі Туреччини запит про надання документів, що були на розгляді при оформленні ФОП ОСОБА_1 експорту.

20.04.2021 Департамент боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Державної митної служби України направив, на адресу Одеської митниці, відповідь митних органів Республіки Туреччини від 12.03.2021 щодо перевірки законності ввезення ФОП ОСОБА_1 з Туреччини на митну територію України товару за МД № UА500060/2019/039792.

16.07.2021 Одеською митницею видано наказ №93 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, добросовісності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 01.12.2019 № UA500060/2019/039792, за результатом якої складено акт перевірки від 10.08.2021 №05/7.10-19/19-302723735.

За результатом перевірки встановлені порушення, з боку ФОП ОСОБА_1 :

пункту 2 частини другої статті 52, частин 4, 5, 10 статті 58, частини 1 статті 257 Митного кодексу України, що стало підставою для заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 65 101,02;

пункту 190.1. статті 190 Податкового кодексу України, в частині визначення бази оподаткування податком на додану вартість для товарів, які ввозяться на митну територію України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість (ставка 20 %) на загальну суму 151 610,68 грн.

На підставі акта перевірки від 10.08.2021 №05/7.10-19/19-302723735 прийняті податкові повідомлення-рішення від 01.09.2021:

№9, про збільшення грошового зобов`язання за окремою митною декларацією від 01.12.2019 №UA500060/2019/039792 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 189 530,35 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 151 610,58 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 37 902,67 грн;

№9 про збільшення суми грошового зобов`язання за окремою митною декларацією від 01.12.2019 №UA500060/2019/039792 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 81 376,28 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 65 101,02 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 16 275,26 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Частиною першою статті 345 Митного кодексу України визначено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 351 Митного кодексу України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно з частиною восьмою статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 352 Митного кодексу України передбачено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Приписами пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

За аналізом наведених норм можна виснувати, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Ретельний аналіз рішення суду першої інстанції, свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, не торкався питань наявності в діях ФОП ОСОБА_1 порушень щодо правильності визначення бази оподаткування, достовірності та повноти нарахування та сплати митних платежів за МД № UА500060/2019/039792.

Суд розглянув позов ФОП ОСОБА_1 в межах підстав, який останній визначив, звертаючись до суду за захистом порушених прав.

Як мовилося вище підставою для задоволення позову було неналежність доказів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та позбавлення особи, яку звинувачують у порушенні митних правил захищатися, використовуючи свої права, що встановлені в статті 44 КАС України.

Суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що документи, надані митним органом, на іноземній мові, на підтвердження порушення позивачем норм митного законодавства не є допустимими, достовірними та належними, оскільки вони не перекладені українською мовою та не легалізовані в установлений законом спосіб, а відтак не можуть бути підставою для висновку про порушення позивачем митних правил.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів передусім повинна розглянути ключове питання, а саме чи мав право суд першої інстанції брати до уваги надані, Одеською митницю, копії документів, складених турецькою мовою та без проставлення апостилю.

Вирішуючи питання обґрунтованості доводу Одеської митниці про те, що на документах, отриманих від митних органів Туреччини, не потрібен апостиль, адже вони відносяться до комерційних або митних операцій, колегія суддів зазначає таке.

Як правильно зазначив суд першої інстанції відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Колегія суддів, кваліфікуючи документи, отримані від Міністерства торгівлі Республіки Туреччини вважає, що це є офіційні документи і апостиль повинен підтверджувати їхню дійсність та робить ці документи чинним на території держав-учасниць Гаазької конвенції 1961 року.

Така позиція, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, підтверджена послідовною та усталеною практикою Верховного Суду.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 02.07.2019 у справі №821/2067/17, розглядаючи правомірність висновків документальної невиїзної перевірки суб`єкта господарювання, в частині дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за митними деклараціями зауважив, про порушення суб`єктом владних повноважень порядку проведення перевірки, що виразилось у призначенні перевірки на підставі документа органу іноземної держави, не перекладеного українською мовою та не легалізованого в установлений законом спосіб.

Суд касаційної інстанції виснував, що обґрунтування висновків перевірки на підставі документів, отриманих від органу іноземної держави, не перекладених українською мовою та не легалізованих в установлений законом спосіб, призвело до незаконності як самої перевірки, так і її наслідків.

Понад те, наголосив, що документи складені іноземною мовою на підтвердження правомірності висновків акту перевірки щодо порушення позивачем норм законодавства не є допустимими, достовірними та належними, оскільки такі не перекладені українською мовою та не легалізовані в установлений законом спосіб, а відтак не можуть бути підставою для висновку про порушення позивачем митних правил.

В постанові від 14.09.2022 у справі №380/1862 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, де був зроблений висновок, що отримані від уповноважених органів іноземної держави документально підтверджені відомості щодо вартісних характеристик товарів без їх офіційного перекладу, правомірно були використані митним органом у ході проведення перевірки та є належними, допустимими доказами у справі, зазначив, що це суперечить правовому висновку, який відображений у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 820/305/17.

Суд вищої ланки відзначив, що копії документів, отримані від митних органів іноземної держави, на підставі яких відповідач зробив висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, ввізного мита із ввезених на митну територію України товарів та додаткового імпортного збору є неналежними доказами у даній адміністративній справі, оскільки не перекладені на державну мову, а тому вказане не дає можливості зробити обґрунтовані висновки щодо їх змісту.

Розглядаючи клопотання представника Одеської митниці про долучення до матеріалів справи неофіційного перекладу документів, отриманих від Міністерства торгівлі Туреччини, які стосуються експорту ФОП ОСОБА_1 товарів на митну територію України, колегія суддів заявляє таке.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 4 статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналізуючи викладене, колегія суддів зазначає, що надані до суду апеляційної інстанції документи, без поважних причин не були представлені суду першої інстанції, незважаючи на прийняття судом ухвал про витребування доказів.

Представник Одеської митниці вказує, що суд, витребовуючи документи, не зазначав, що вони повинні бути перекладені з турецької мови.

Однак, колегія суддів критично відноситься до таких доводів, адже ключовою підставою позову ФОП ОСОБА_1 було невідповідність документів Міністерства торгівлі Туреччини вимогам щодо належності та допустимості доказів.

Разом із тим, заперечуючи проти позову ФОП ОСОБА_1 , Одеська митниця жодного спростування на вказану підставу позову не навела.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийняв ухвалу, в якій, покликаючись на належність доказів, вимагав надати всю документацію, що стала підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Проте, вказана ухвала суду не була виконана Одеською митницею належним чином, оскільки до суду були надані докази на турецькій мові без апостилю.

Надаючи правову оцінку, згаданим вище офіційним документам Міністерства торгівлі Туреччини, які були надані до суду апеляційної інстанції в неофіційному перекладі, колегія суддів вважає, що відсутність на них апостилю позбавляє їх статусу належних доказів.

За таких умов, колегія суддів не має підстав для їх дослідження та оцінювання з правової точки зору.

Керуючись, розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ щодо мотивованості судового рішення, колегія суддів зазначає про обґрунтованість свого рішення, адже надана відповідь на головні аргументи сторін, інші аргументи, не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 316, 322, 325,328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 19.07.2024.