Справа № 280/4650/24
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 липня 2024 року Справа № 280/4650/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (, 69002, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 75, офіс 226)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Моноліт-Сервіс» (, 70411, Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Стадіонна, буд. 14)

про: стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.

21.05.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Моноліт-Сервіс» (далі відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 117 540,35 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 18 осіб. Отже, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого у ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у відповідача повинна складати 1 особу. Позивач зазначає, що оскільки у відповідача у звітному періоді середньооблікова чисельність працівників, яким встановлена інвалідність, склала 0 осіб, останній повинен сплатити відповідну суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 116 100,71 грн. та пеню у розмірі 1 439,64 грн. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

19.06.2024 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 29020 від 19.06.2024), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця є не податком або збором (обов`язковим платежем), а заходом впливу на порушника у сфері господарювання у зв`язку з вчиненням ним відповідного правопорушення. Також за усталеною позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

З даного приводу відповідач зауважив, що протягом 2023 року ним на адресу позивача систематично направлялись звіти форми 3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Доказів відмови у працевлаштуванні осіб з інвалідністю з боку відповідача, як стверджує останній, позивачем не надано. На підтвердження відповідних доводів відповідач до відзиву на позовну заяву долучив лист позивача від 12.06.2024 № 2383/03/04-17, в якому зазначено, що відповідач систематично протягом 2023 року надавав позивачу звітність за формою 3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також приймав участь у заходах в сфері працевлаштування, що проводились останнім. Окремо відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано, що позивач документально не підтвердив відомості та числові значення, використані ним при складанні Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивача зареєстровано як юридичну особу державну організацію 07.02.2022 (а.с.16). Згідно з данами Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу 18.02.2019.

Позивачем в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності було здійснено визначення підприємств, установ та організацій, які використовують найману працю та не забезпечили виконання у 2023 році нормативу робочих місць. До вказаного переліку був віднесений, у тому числі, відповідач.

У березні 2024 року позивач склав щодо відповідача Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік (а.с.5).

Згідно з даними вказаного Розрахунку середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за 2023 рік становить 18 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю склав 1 особу; фонд оплати праці штатних працівників становить 2 089 812,81 грн.; середня річна заробітна плата штатного працівника становить 116 100,71 грн. (а.с.5).

Виходячи з вказаних показників, позивачем була розрахована сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, яка склала 116 100,71 грн. (а.с.5).

Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, був розміщений позивачем в електронному кабінеті відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції від 07.03.2024 (а.с.5).

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, який на дату подання даної позовної заяви становив 31 календарний день, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 439,64 грн. (а.с.4).

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у загальному розмірі 117 540,35 грн. (116 100,71 грн. (сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік) + 1 439,64 грн. (пеня) = 117 540,35 грн.), суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон України від 21.03.1991 № 875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, у тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України (далі ГК України) підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, осіб з інвалідністю, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

При цьому, у ч.ч.1-2 ст. 218 ГК України законодавець визначив, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

Слід зазначити, що правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття унормовані Законом України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі Закон України від 05.07.2012 № 5067-VI).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про:

попит на робочу силу (вакансії);

заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до п. 1 та п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII). Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України подається не пізніш як за 10 календарних днів до вивільнення.

12.04.2022 Міністерство економіки України видало Наказ № 827-22 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», яким затвердило:

1) форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається юридичними особами, фізичними особами-підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії);

2) Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», який був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за № 565/37901.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію; звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю; у разі невиконання такого нормативу щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Водночас, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72088926), від 13.06.2018 у справі № 819/639/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74729985), від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 81857284), від 13.05.2021 у справі № 260/554/19 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 96907254).

Крім того, за усталеною позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 06.11.2021 у справі № 360/1849/19, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень № 100823819).

Так, судом встановлено, що позивач в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності визначив підприємства, установи та організації, які використовували найману працю та при цьому не забезпечили виконання у 2023 році нормативу робочих місць. До вказаного переліку позивачем був віднесений відповідач. У березні 2024 року позивачем був складений Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, згідно з яким відповідач повинен сплатити позивачу відповідні кошти у розмірі 116 100,71 грн. (а.с.5). Також відповідачу була нарахована пеня за прострочення строків сплати грошового зобов`язання у розмірі 1 439,64 грн. (а.с.4).

Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, був розміщений позивачем в електронному кабінеті відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія квитанції від 07.03.2024 (а.с.5).

Поряд із цим, у контексті оцінки спірних правовідносин суд приймає до уваги доводи відповідача щодо вжиття ним вичерпного комплексу заходів, спрямованих на забезпечення виконання законодавчого обов`язку по забезпеченню нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, а також підтверджуючі документи.

Зокрема, відповідач надав до суду копії звітів (інформації про попит на робочу силу (вакансії)) форми 3-ПН за січень-грудень 2023 року (а.с.35-100), а також копію листа Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 12.06.2024 № 2383/03/04-17 (а.с.33-34).

Так, наявні у матеріалах справи копії звітів форми 3-ПН за 2023 рік свідчать про те, що відповідач систематично та у встановленому законом порядку подавав позивачу звітність щодо наявності у нього вакантних місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (а.с.35-100).

Крім того, як вбачається з листа Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 12.06.2024 № 2383/03/04-17, вказана філія протягом 2023 року видала 3 особам направлення на працевлаштування до відповідача за посадою «підсобний робітник». Необґрунтованих відмов у працевлаштуванні осіб з інвалідністю з боку відповідача до Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості не надходило (а.с.33-34).

Також у листі Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 12.06.2024 № 2383/03/04-17 зазначено, що протягом 2023 року, а саме 25.05.2023 та 23.11.2023, представники відповідача приймали участь у заходах, які проводились центром зайнятості у напрямку працевлаштування осіб з інвалідністю (а.с.33-34).

Отже, враховуючи, що відповідачем виконувались вимоги Закону України від 21.03.1991 № 875-XII в частині прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а позивачем не надано доказів того, що відповідач не створив робочі місця для осіб з інвалідністю, відмовляв їм у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав відповідачу інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для працевлаштування осіб з інвалідністю, суд вважає, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Закон України від 21.03.1991 № 875-XII передбачає застосування адміністративно-господарських санкцій.

Додатково суд приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що показник середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік в обсязі 18 осіб, застосований позивачем при складанні Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, не узгоджується з показником середньооблікової кількості штатних працівників за звітний період в обсязі 12 осіб, що міститься в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І-IV квартали 2023 року (а.с.101-124).

З огляду на викладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 117 540,35 грн. Будь-яких доказів зворотнього позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Позивач не довів обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. У свою чергу, відповідач надав суду докази на підтвердження вжиття ним заходів, спрямованих на виконання законодавчого обов`язку по забезпеченню нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є необґрунтованим, а відтак, у його задоволенні слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, а також враховуючи, що позивач виступає у даній справі в якості суб`єкта владних повноважень, підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (, 69002, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 75, офіс 226) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Моноліт-Сервіс» (, 70411, Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Стадіонна, буд. 14) про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 117 540,35 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 22 липня 2024 року.

Суддя О.В. Прудивус