Справа № 240/7180/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
22 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/7180/24
категорія 113070200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
У квітні 2024 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №007680 від 28 листопада 2023 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звинувачення відповідача у вчиненні порушень у сфері пасажирських перевезень є надуманими та являються фіктивними, адже жодних порушень з його боку не допущено, у зазначений у постанові день відносно позивача як фізичної особи підприємця ніяких перевірок не проводилося, а подальшому він не викликався відповідачем для розгляду питання про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Ухвалою суду від 20 травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).
29 травня 2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що Актом від 24 жовтня 2023 року № 011262 зафіксовано відсутність у позивача необхідних документів, а саме чинного на момент перевірки договору з замовником транспортних послуг та щоденного реєстраційного листка режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 за 23 жовтня 2023 року з 00 годин 00 хвилин до 22 години 00 хвилин. Факт проведення перевірки підтверджується відео з нагрудної камери інспектора, що проводив перевірку. Додатково зауважує, що лист з інформацією про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був направлений позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою реєстрації, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Однак, такий лист повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Акцентує увагу, що позивачем не надано доказів на спростування виявлених під час рейдової перевірки порушень вимог законодавства, о виключає правові підстави для скасування постанови.
У період з 01 по 21 липня головуючий судді перебувала у відпустці.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що 24 жовтня 2023 року на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 23 жовтня 2023 року №001266 об 08 год. 40 хв. на станції метро Житомирська у місті Києві проведено перевірку транспортного засобу автобуса Mercedes-Benz НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ), що належить Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 .
Під час проведення перевірки встановлено здійснення нерегулярних перевезень пасажирів без чинного на момент перевірки договору з замовником транспортних послуг та щоденного реєстраційного листка режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 за 24 жовтня 2024 року.
За результатами перевірки посадовою особою контролюючого органу складено акт №011262 від 24 жовтня 2023 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
09 листопада 2023 року на адресу позивача направлено лист з інформацією про дату та час розгляду справи, який 11 грудня 2023 року повернувся відправнику з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Уважаючи таке рішення протиправним, ФОП ОСОБА_1 подав цей позов до суду.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2344-ІІІ).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Статтею 1 Закону України № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Як убачається із наданих сторонами справи суду копій документів, у момент проведення перевірки водій ОСОБА_1 здійснював нерегулярне перевезення пасажирів на автобусі, що належить йому як суб`єкту підприємницької діяльності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що автомобільним перевізником для автобуса Mercedes-Benz НОМЕР_1 , якими керував водій ОСОБА_1 , є позивач у справі ФОП ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку суті виявленого відповідачем порушення та правомірності застосованого до позивача стягнення, суд уважає за необхідне зазначити таке.
У силу статті 34 Закону України № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Аналіз наведених положень Закону України №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень не встановлено їх вичерпний перелік, а навпаки, вимагається наявність інших документів, передбачених законодавством.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
Відповідно до пункту 4 цього наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності, зокрема, для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів з 01 червня 2012 року.
Згідно пунктів 1.1, 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв це положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі водії) та порядок його обліку.
Пунктом 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Згідно пункту 6.1 названого Положення автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до пункту 6.3 цього Положення, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Отже, перевірити дотримання визначеного режиму праці та відпочинку водія можливо з оформленої особистої картки водія та роздруківки даних роботи цифрового тахографа.
Згідно пункту 1.3 Інструкції вона поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (далі перевізники).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції визначено значення, зокрема, таких термінів:
- контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- картка картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
- тахокарта бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;
- перевізники суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.
Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 3.5. Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Відповідно до пункту 3.6. Інструкції перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Отже, саме перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт, зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, зберігають протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірки тахографа, дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом. При цьому, водії повинні мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у разі використання аналогового тахографа або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
У спірному випадку не оспорюється сторонами, що автомобіль позивача був оснащений аналоговим тахографом.
Однак, на момент проведення перевірки у водія ОСОБА_1 була відсутня тахокарта на 24 жовтня 2023 року.
Досліджена судом тахокарта, надана позивачем під час перевірки, копія якої долучена до акта перевірки, містить інформацію про її заповнення 24 жовтня 2023 року та здійснення руху транспортного засобу з 22:00 годин до 24:00 годин. Однак, рейдова перевірка проведена о 08:40 годин, про що зазначено в акті та на відео з нагрудної камери інспектора. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що названа тахокарта містить інформацію про рух транспортного засобу точно не 24 жовтня 2023 року.
Таким чином, твердження посадової особи відповідача про ненадання водієм тахокарти (щоденного реєстраційного листка режиму праці та відпочинку водія) за 24 жовтня 2023 року є законним та обґрунтованим.
За результатами вивчення договору про перевезення пасажирів автотранспортом №168, наданого позивачем під час перевірки, копія якого долучена до акта перевірки, суд установив, що такий договір передбачав надання позивачем послуг по перевезенню пасажирів з м. Київ в м. Хомутець в режимі нерегулярних перевезень відповідно до пункту 5 статті 35 та статті 39 Закону України № № 2344-ІІІ.
Згідно пункту 4.1 розділу 4 названого договору виконавець (позивач) зобов`язаний, зокрема:
20 жовтня 2023 року на 19:00 годин подати автобус марки спрінтер державний номер НОМЕР_2 для посадки пасажирів за адресою м. Київ;
прийняти від замовника плату за проїзд згідно договору;
доставити пасажирів в с. Хомутець до 11:00 годин;
забезпечити безпечне та якісне перевезення пасажирів.
Дата самого договору не є чіткою, оскілки містить виправлення дня його укладання.
З огляду на викладене суд погоджується з висновком працівника контролюючого органу про те, що позивач не надав чинного на момент проведення перевірки договору з замовником транспортних послуг.
Суд зауважує, що статтею 39 Закону № 2344-ІІІ обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних документи.
З огляду на це позивачем не доведено, що на час перевірки водій, яким був сам позивач, що фактично здійснював перевезення, мав при собі та надав працівникам органу контролю усі необхідні документи, які вимагалися відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, у спірному випадку це чинного на момент проведення перевірки договору з замовником транспортних послуг і тахокарти за 24 жовтня 2023 року, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає такі вимоги недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.
Керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис