Справа № 300/7066/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7066/23 пров. № А/857/6520/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №300/7066/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Легенда-Ф" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя в 1-й інстанції Кафарський В. В.,

дата ухвалення рішення 07 лютого 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 12 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Легенда-Ф" звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року №007667/0706; №007668/0706; №007670/0706.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року №007667/0706. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року №007668/0706. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року №007670/0706. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Легенда-Ф за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області судовий збір у розмірі 16517 (шістнадцять тисяч п`ятсот сімнадцять) грн 65 коп. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Легенда-Ф за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ на виконання розрахункової операції. При цьому, під час проведення фактичної перевірки позивача встановлено порушення ТОВ Легенда-Ф вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: проведення розрахункових операцій на повну суму покупки без застосування РРО, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР; невидача розрахункових документів встановленого зразка, встановленої форми та змісту на повну суму проведених операції у зв`язку із відсутністю у розрахункових документах відповідних реквізитів при проведенні розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу на загальну суму проведених операцій, чим порушено вимоги пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Зазначає, що на підставі вказаних вище порушень винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення вчинене вперше, а також за кожне наступне вчинене порушення), проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидачу розрахункового документа встановленого зразка. Звертає увагу на те, що чинне законодавство не розмежовує марки акцизного податку старого зразка, що діють з 01 травня 2020 року та марки акцизного податку нового зразка. Таким чином, вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно та підстави для їх скасування відсутні. Крім того, звертає увагу на те, що розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи, при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності витрат на професійну правничу допомогу, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, при цьому податковий орган був позбавлений права подати клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказані витрати були задоволені повністю у день прийняття судового рішення. З врахуванням наведеного вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких зазначає про те, що алкогольні напої, що марковані марками попереднього зразка (без штрихового коду), реалізуються в межах придатності такого напою до споживання, то при продажу алкогольних напоїв з марками акцизного податку старого зразка рядок 9 цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої не відображається (через відсутність штрихового коду), оскільки відповідно до положень абз.4, 6 ч.4 ст.11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закону №481/95-ВР), згідно з яким, у разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання. Вказує, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів проведення перевірки первинних документів щодо придбання підприємством алкогольних напоїв, маркованих марками попереднього зразка (без штрихового коду), а тому акти перевірок не містять доказів про те, яке акцизне маркування було на алкогольних напоях, що реалізовував позивач старого чи нового зразка, а відтак, як наслідок, відповідач не підтвердив правомірність застосування в цій частині штрафних санкцій до позивача. Звертає увагу на те, що чинним законодавством не встановлено обов`язку з`єднувати або поєднувати РРО/ ПРРО та POS-термінали, позаяк позивачу дозволяється працювати без інтеграції на двох різних пристроях: РРО і POS-терміналі, пробиваючи фіскальний чек лише в разі успішної транзакції, проведеної через платіжний термінал, при цьому карткові реквізити в чеку не зазначаються. Крім того, покликається на постанови Верховного Суду від 27 листопада 2023 року у справі №420/11790/22, та від 16 травня 2024 року у справі №520/4564/23. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) Голинська Д. І. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в своїй апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Тепак Л. П. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення - змінити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Легенда-Ф здійснює господарську діяльність, в тому числі з роздрібної торгівлі алкогольними напоями, на що отримані відповідні ліцензії (т.2 а.с. 45-52).

Посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на підставі наказів від 09 червня 2023 року №1009-п, №1010-п, №1011-п (т.1 а.с.13-15) та направлень від 09 червня 2023 року №1631, №1632, №1633, №1634, №1635, №1636, №1637, №1638 (т.2 а.с.167-169, 181-183, 235-236) проведено фактичні перевірки ресторану Легенда, бару Легенда, кафе Легенда Центр, розташованих за адресам: м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, 25, вул. Незалежності, 34 А, пл. Ринок, 18, відповідно, за якими здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю Легенда-Ф.

За результатами перевірок контролюючим органом складено акти (довідки) фактичної перевірки від 16 червня 2023 року №090380, №090382, №090381 (надалі акти перевірки), зареєстровані в контролюючому органі 19 червня 2023 року за №7062/09/15/РРО/ НОМЕР_1 (щодо перевірки ресторану Легенда) (т.1 а.с.17-20), №7077/09/15/РРО/ НОМЕР_1 (щодо перевірки кафе Легенда Центр) (т.1 а.с.41-44), №7080/09/15/РРО/ НОМЕР_1 (щодо перевірки бару Легенда) відповідно (т.1 а.с.21-40).

Зі змісту вказаних актів вбачається, що відповідачем за кожною із згаданих адрес ( у ресторані ОСОБА_1 , барі Легенда, кафе Легенда Центр) встановлено аналогічні порушення, а саме: порушення ТОВ Легенда-Ф вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зокрема:

1) у ресторані Легенда:

проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО на суму 104 грн, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР;

не видача розрахункових документів встановленого зразка, встановленої форми та змісту на повну суму проведених операції у зв`язку із відсутністю у розрахункових документах відповідних реквізитів при проведенні розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу на загальну суму проведених операцій в розмірі 6406,8 грн, чим порушено вимоги пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР;

2) у барі Легенда:

проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО на суму 150,00 грн, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР;

не видача розрахункових документів встановленого зразка, встановленої форми та змісту на повну суму проведених операції у зв`язку із відсутністю у розрахункових документах штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої на загальну суму проведених операцій в розмірі 467882,00 грн та відсутністю в чеках відповідних реквізитів при проведенні розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу на загальну суму проведених операцій в розмірі 27389,80 грн, чим порушено вимоги пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР;

3) у кафе ІНФОРМАЦІЯ_1 :

проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО на суму 43,00 грн, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР;

не видача розрахункових документів встановленого зразка, встановленої форми та змісту на повну суму проведених операції у зв`язку із відсутністю у розрахункових документах відповідних реквізитів при проведенні розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу на загальну суму проведених операцій в розмірі 4172,00 грн, чим порушено вимоги пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Не погоджуючись із вказаними актами перевірки від 16 червня 2023 року №090380, №090382 та №090381, позивач подав до контролюючого органу заперечення від 07 липня 2023 року, в яких висловив свої доводи щодо безпідставності та необґрунтованості висновків, викладених в актах, а тому просив врахувати такі заперечення та не приймати за наслідками їх розгляду податкових повідомлень-рішень (а.с.45-46, 47-50, 51-52).

За результатами розгляду вказаних заперечень проти актів перевірки, відповідачем надано відповіді від 20 липня 2023 року №11474/6/09-19-07-06-22, №11473/6/09-19-07-06-22, №11475/6/09-19-07-06-22, в яких зазначено, що зафіксовані в актах фактичної перевірки порушення вимог чинного законодавства не спростовуються поданими запереченнями (т.1 а.с.53-56, 57-62, 63-67).

У подальшому, на підставі актів фактичних перевірок, відповідачем винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року, якими до ТОВ Легенда-Ф застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 759228,40 грн, в тому числі:

№007667/0706 на суму 9684,20 грн, в т.ч.: у розмірі 60,00 грн (60,00 грн х 100%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше); у розмірі 9 520,20 грн (6346,80 грн х 150%) за видачу розрахункового документа не встановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 104,00 грн (104,00 грн х 100%) за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка;

№007670/0706 на суму 6234,00 грн, в т. ч.: розмірі 134,00 грн (134,00 грн х 100%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше); у розмірі 6057,00 грн (4038,00 грн х 150%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 43,00 грн (43,00 грн х 100%) за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка;

№007668/0706 на суму 743310,20 грн, в т. ч.: у розмірі 395,00 грн (395,00 грн х 100%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше); у розмірі 742765,20 грн (495176,80 грн х 150%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 150,00 грн (150,00 грн х 100%) за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка.

Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, в досудовому порядку 02 серпня 2023 року подав до ДПС України скаргу на них, в якій просив скасувати такі (т.1 а.с. 91-95).

За результатом розгляду скарги ДПС України 29 вересня 2023 року прийняла рішення №29171/6/99-00-06-03-02-06, яким залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року №007667/0706, №007670/0706, №007668/0706, а скаргу без задоволення (т.1 а.с. 100-106).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цим позов у суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не підтвердив правомірність застосування штрафних санкцій до позивача, оскільки необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання вищезазначених наслідків є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у тому числі і докази на підтвердження маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції. Крім того, відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів проведення перевірки первинних документів щодо придбання підприємством алкогольних напоїв, маркованих марками попереднього зразка (без штрихового коду); акти перевірок не містять доказів про те, яке акцизне маркування було на алкогольних напоях, що реалізовував позивач старого чи нового зразка, не надано доказів виявлення саме під час проведення фактичних перевірок факту продажу вказаних вище алкогольних напоїв без марок акцизного податку, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що розмір понесених позивачем витрат у сумі 12000,00 грн підтверджується належними та допустимими доказами, такий є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони, тому на користь позивача необхідно стягнути вищевказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.21.1 ст.21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

За змістом пп.20.1.4, 20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пункт 75.1 ст.75 ПК України передбачає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.80.1, пп.80.2.2., 80.2.5. п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За змістом п.80.10. ст.80 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Пункт 86.1 статті 86 Податкового кодексу України передбачає, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до п.86.5. ст.86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень на перевірку від 09 червня 2023 року №1631, №1632, №1633, №1634, №1635, №1636, №1637, №1638 та наказів Про проведення фактичної перевірки від 09 червня 2023 року №1009-п, №1010-п, №1011-п, виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області головними державними інспекторами проведено фактичну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Легенда-Ф" здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, у спірних відносинах проводилась.

Правовою підставою для проведення перевірки слугували підпункти 80.2.2., 80.2.7. пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що у спірних правовідносинах, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій), а тому покликання позивача на відсутність юридичних підстав для проведення фактичної перевірки є безпідставними.

За наслідками проведеної перевірки складено акт акти (довідки) фактичної перевірки від 16 червня 2023 року №090380, №090382, №090381 (надалі акти перевірки), зареєстровані в контролюючому органі 19 червня 2023 року.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що відповідачем у ресторані Легенда, барі Легенда, кафе Легенда Центр встановлено аналогічні порушення, а саме: порушення ТОВ Легенда-Ф вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме: проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР; не видача розрахункових документів встановленого зразка, встановленої форми та змісту на повну суму проведених операції у зв`язку із відсутністю у розрахункових документах відповідних реквізитів при проведенні розрахунків з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) платіжного терміналу на загальну суму проведених операцій, чим порушено вимоги пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

На підставі актів фактичних перевірок відповідачем винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення від 24 липня 2023 року, якими до ТОВ Легенда-Ф застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 759228,40 грн, а саме:

№007667/0706 на суму 9684,20 грн, в т.ч.: у розмірі 60,00 грн (60,00 грн х 100%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше); у розмірі 9 520,20 грн (6346,80 грн х 150%) за видачу розрахункового документа не встановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 104,00 грн (104,00 грн х 100%) за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка;

№007670/0706 на суму 6234,00 грн, в т. ч.: розмірі 134,00 грн (134,00 грн х 100%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше); у розмірі 6057,00 грн (4038,00 грн х 150%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 43,00 грн (43,00 грн х 100%) за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка;

№007668/0706 на суму 743310,20 грн, в т. ч.: у розмірі 395,00 грн (395,00 грн х 100%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше); у розмірі 742765,20 грн (495176,80 грн х 150%) за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 150,00 грн (150,00 грн х 100%) за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка.

Матеріалами справи стверджується, що при проведенні фактичних перевірок контролюючим органом здійснено контрольні закупки, а саме: 200 г горілки Козацька рада (4 порції по 50 г по ціні 26,00 грн) на суму 104,00 грн; 1 порції коньяку Коблево Резерв 5*, 50 грам по ціні 43,00 грн на суму 43,00 грн; 2-ох бокалів пива Панське 0,5 л по ціні 75,00 грн на суму 150,00 грн. При цьому, як зазначає відповідач, перевіряючим особам не надано розрахункових документів встановленої форми та змісту при продажу, тобто здійснено продаж без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (далі Закон №265/95-ВР).

Згідно зі ст.2 Закону №265/95-ВР розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

За змістом п.1,2,11 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Таким чином, суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ на виконання розрахункової операції.

Матеріалами справи стверджується, що працівниками позивача надавались розрахункові документи контролюючому органу під час фактичних перевірок (т.3 а.с. 44).

Докази на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

Частина 1 ст.8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає, що форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України №13 від 21 січня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року №220/28350.

Відповідно до п.1 розділу II Положення №13 фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі фіскальний чек) розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

У пункті 2 розділу ІІ Положення №13 наведено реквізити, які має містити фіскальний чек. Зокрема, фіскальний чек має містити наступні реквізити, що є рядками 11-18: ідентифікатор еквайра та торгівця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати (рядок 11); ідентифікатор платіжного пристрою (рядок 12); сума комісійної винагороди (у разі наявності) (рядок 13); вид операції (рядок 14); реквізити електронного платіжного засобу (платіжної картки), допустимі правилами безпеки платіжної системи, перед якими друкуються великі літери ЕПЗ (рядок 15); напис ПЛАТІЖНА СИСТЕМА (найменування платіжної системи, платіжний інструмент якої використовується, код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі та/або код транзакції в платіжній системі, значення коду) (рядок 16); підпис касира (якщо це передбачено правилами платіжної системи), перед яким друкується відповідно напис Касир (рядок 17); підпис держателя електронного платіжного засобу (платіжної картки) (якщо це передбачено правилами платіжної системи) в окремих рядках, перед якими друкуються відповідно написи Касир та Держатель ЕПЗ (рядок 18).

При цьому, встановлені у Положенні №13 вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий (пункт 3 розділу І Положення №13).

Як встановлено судом першої інстанції, вказані у пункті 2 розділу II Положення №13 реквізити, що є рядками 11-18 фіскального чеку, на фіскальних чеках, які друкував позивач, були відсутні, однак розрахунки за спірними операціями позивачем здійснювалися за допомогою платіжних карток, тобто разом із фіскальними чеками також роздруковувались квитанції платіжного терміналу за операціями з використанням електронних платіжних засобів, що встановлені пунктом 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705, що підтверджується контрольними стрічками та фіскальними чеками, наявними у матеріалах справи (т.2 а.с. 1-39).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 16 травня 2024 року у справі №520/4564/23, де суд, зокрема, наголошує на тому, що аналіз наведених вище норм права дає підстави дійти висновку про те, що пункт 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків:

1) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;

2) не проведення розрахункової операції через РРО;

3) невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції;

4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.

Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а третій - з пункту 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 вказаного Закону.

При цьому, якщо звернути увагу на об`єктивну сторону складу правопорушення, а саме дії, які складають суть протиправної поведінки платника податків, то в контексті пункту 1 статті 17 Закону відповідальність настає за дії, які за своєю суттю та способом спрямовані на приховування належного обліку здійсненої розрахункової операції на повну суму з використанням реєстраторів розрахункових операцій, тощо.

У спірних правовідносинах позивача притягнуто до фінансової відповідальності за невиконання обов`язків, встановлених як пунктом 1, так і пунктом 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: за проведення розрахункової операції без РРО та через РРО без видачі розрахункового документа встановленої форми.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що законодавець не визначив як самостійний склад правопорушення та не встановив відповідальності, за видачу розрахункового документу з використанням реєстраторів розрахункових операцій, в якому не відображається той чи інший елемент наведеного у Положенні змісту.

Колегія суддів зазначає, що до розрахункового документу встановлюються певні вимоги щодо відтворення його змісту. Водночас, відсутність певного елементу змісту (незначний недолік) у такому розрахунковому документі, який в свою чергу у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), але і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника податків за пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме, як за невидачу такого розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рядки 11-18 фіскального чека є обов`язковими реквізитами не в усіх випадках, а лише у разі використання платіжного терміналу, який в свою чергу з`єднаний або поєднаний з реєстратором розрахункових операцій, тобто у разі забезпечення інтеграції програмного забезпечення платіжного терміналу до реєстратора розрахункових операцій. При цьому, як встановлено судом на момент перевірки, позивач використовував РРО, які не були з`єднані (проінтегровані) з електронними платіжними засобами, а, відповідно, ці РРО технічно не могли друкувати рядки 11-18 фіскального чека, про що безпосередньо наголошено контролюючому органу і в запереченнях на акти фактичних перевірок, і в скарзі на спірні податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, висновки контролюючого органу про невідповідність розрахункових документів вимогам закону через відсутність у них в якості обов`язкових реквізитів рядків 11-18 є безпідставними, оскільки формальна відсутність рядків 11-18 на фіскальному чеку не змінює встановленого факту придбання товару покупцем у визначеного продавця, а чек підтверджує виконання розрахункової операції та містить реквізити, які достатньо повно ідентифікують господарську операцію.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на наказ МФУ від 18 червня 2020 року №306 Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, яким зобов`язано виробників (постачальників) у строк до 01 серпня 2021 року доопрацювати реєстратори розрахункових операцій з метою забезпечення відображення в фіскальних чеках нових обов`язкових реквізитів, передбачених Наказом №306, тобто вказана норма стосується саме виробників (постачальників) РРО, а не суб`єктів господарювання, при цьому, таке доопрацювання виробниками РРО має бути здійснено лише у разі наявності технічних можливостей.

Матеріалами справи стверджується, що на момент перевірки з урахуванням можливості здійснити доопрацювання РРО відбулось розпломбування центром сервісного обслуговування, а саме: 15 червня 2023 року, РРО (ФН ) (форма 1-ЦСО) (т.1 а.с. 109).

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем виконано покладений на нього обов`язок щодо підтвердження виконання розрахункових операцій, а доводи контролюючого органу щодо недотримання ТОВ Легенда-Ф вимог п.1, 2 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у частині створення та роздрукування касових чеків, що не відповідають встановленим вимогах щодо форми та змісту розрахункових документів не відповідають фактичним обставинам справи, а тому відповідач необґрунтовано прийняв спірні податкові повідомлення-рішення за відсутності у фіскальному чеку рядків 11-18, передбачених Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів від 21.01.2016 року №13.

Даючи правову оцінку правомірності накладення на Товариство штрафних санкцій (їх розрахунок) за вчинення повторних порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Зі змісту розрахунку фінансових санкцій по актах фактичної перевірки ТОВ Легенда-Ф вбачається, що контролюючим органом під час фактичної перевірки зроблено аналіз фіскальних чеків РРО за минулий період часу та у підсумку розраховано санкції, враховуючи повторність вчиненого порушення позивачем.

Диспозиція п.1 ч.1 ст.17 Закону №265/95-ВР передбачає, що кваліфікуючою ознакою згідно з якою можна віднести правопорушення до повторно вчиненого є обставина його виявлення контролюючим органом за наслідками проведеної перевірки протягом одного календарного року, в якому аналогічне правопорушення по тому ж платнику було зафіксовано контролюючим органом.

Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, матеріалами справи не підтверджено обставин виявлення відповідачем такого ж правопорушення, що було вчинено позивачем протягом останнього календарного року, а тому підстави для застосування відповідачем до позивача санкції за допущене ним правопорушення у сфері РРО як за таке, що вчинено повторно відсутні.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України від 08 червня 2021 року №329 розділ 11, III Положення №13 викладено у новій редакції, зокрема, Положення №13 у редакції Наказу №329 щодо форми фіскального касового чеку на товари (послуги) та фіскального касового чеку видачі коштів доповнено новим реквізитом цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством (рядок 9).

Також пунктом 2 Наказу №329 установлено, що: до 01 жовтня 2021 року вимоги до форми і змісту розрахункових документів в частині цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої не поширюються на розрахункові документи, що створюються реєстраторами розрахункових операцій, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій до дня набрання чинності цим наказом; до 01 жовтня 2021 року реєстратори розрахункових операцій, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, за наявності технічних можливостей мають бути доопрацьовані їх виробниками (постачальниками) відповідно до статті 12 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг з метою забезпечення можливості виконання всіх вимог до форми і змісту розрахункових документів, відповідно до цього наказу.

Запровадженню такого реквізиту фіскального касового чека, як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, передувало внесення постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №97 змін до Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2010 року №1251 в частині обов`язкових реквізитів марок акцизного податку для алкогольних напоїв. До таких реквізитів було додано двомірний штрих-код швидкого реагування та лінійний штрих-код.

Разом з тим, марка акцизного податку спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів (пункт 14.1.107 статті 14 Податкового кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №74 Деякі питання маркування алкогольних напоїв затверджені марки акцизного податку для алкогольних напоїв нового зразка, які запроваджені в обіг з 01 травня 2020 року.

У свою чергу, марки акцизного податку для алкогольних напоїв попереднього зразка, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №296 та перебували в обігу з 01 липня 2015 року не мали штрих-коду та QR-коду.

Такі марки продовжували перебувати в обігу після 01 травня 2020 року відповідно до положень абз.4, 6 ч.4 ст.11 Закону №481/95-ВР, згідно з яким, у разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

При цьому, алкогольні напої та тютюнові вироби, вироблені в Україні або імпортовані в Україну до набрання чинності внесеними відповідним законом змінами щодо маркування, знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

Алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць мають тривалий або необмежений термін придатності, тому можуть перебувати в обігу протягом великого проміжку часу, зберігатися на складах оптових чи роздрібних торговців та стояти на полицях магазинів. Таким чином, на дату початку дії змін до Положення №13 у частині обов`язковою відображення у фіскальному чеку цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку для алкогольних напоїв (01 жовтня 2021 року) в обігу перебували алкогольні напої, марковані акцизними марками, введеними в обіг з 01 липня 2015 року (без штрихових кодів), та акцизними марками нового зразка, введеними в обіг 01 травня 2020 року (з нанесеним штриховим кодом).

Обов`язковим реквізитом фіскального касового чека є саме цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку, тобто такий реквізит у фіскальному касовому чеку може бути відображений лише при продажу алкогольних напоїв, маркованих акцизними марками нового зразка, які мають штрих-код.

Таким чином, продаж з 01 жовтня 2021 року алкогольних напоїв, маркованих марками старого зразка, без зазначення в розрахунковому документі РРО та/або ПРРО відомостей із штрих-коду марки акцизного податку (серії та номера), не може вважатися порушенням законодавства.

Згідно з висновками актів фактичної перевірки, проведених на об`єктах здійснення господарської діяльності позивачем, суть порушення, за яке на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР застосовано штрафні (фінансові) санкції, полягає, зокрема, і у тому, що роздруковані та видані фіскальні чеки не мали цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої й у них були відсутні серія і номер марки акцизного податку.

Як правильно зауважує суд першої інстанції, предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

Як зазначено вище, позивача притягнуто до фінансової відповідальності за невиконання обов`язків, встановлених як пунктом 1, так і пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

При цьому, безпосередній зміст обов`язку платника податку, який визначений у пункті 1 статті 3 Закону №265/95-ВР полягає у тому, щоб усі розрахункові операції відбувалися саме із застосуванням РРО і на повну суму покупки, разом з тим, за змістом акта фактичної перевірки, контролюючим органом не зафіксовано фактів не проведення позивачем розрахункових операцій через РРО та фактів здійснення розрахункової операції на неповну суму покупки, а отже, притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку для алкогольних напоїв містить в собі лише інформацію про її реквізити, якою такі напої марковані. Реквізити марки акцизного податку складаються з її серії та номера і мають бути відображені в розрахунковому документі (фіскальному чеку), який свідчить про їх продаж, разом з назвою, ціною та фактичним об`ємом алкогольного напою. Відсутність маркування маркою акцизного податку алкогольного напою або маркування алкогольних напоїв марками старого зразка (без штрихового коду) унеможливлює відображення у фіскальному чеку цифрового значення штрихового коду марки.

Оскільки алкогольні напої, що марковані марками попереднього зразка (без штрихового коду), реалізуються в межах придатності такого напою до споживання, то при продажу алкогольних напоїв з марками акцизного податку старого зразка рядок 9 цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої не відображається (через відсутність штрихового коду).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів проведення перевірки первинних документів щодо придбання підприємством алкогольних напоїв, маркованих марками попереднього зразка (без штрихового коду), а відтак і не підтвердив правомірність застосування в цій частині штрафних санкцій до позивача.

Також суд першої інстанції правильно зауважив, що при продажу алкоголю на розлив та/або приготуванні настоянок/коктейлів, акцизний код вводиться тільки один раз при відкорковуванні нової пляшки, тобто, у такому випадку, при програмуванні алкогольних напоїв, що використовуються у приготуванні коктейлів суб`єктами господарювання, має бути забезпечено відображення (одноразово) реквізитів марки акцизного податку (серія та номер) у розрахунковому документі шляхом сканування марки акцизного податку або введення даних (вручну) при відкупорюванні пляшки/тари, в межах отримання першої порції для приготування коктейлю або продажу на розлив. Однак, жодних доказів щодо порушення позивачем вказаного правила, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено техніко-технологічні карти (рецепти) певних коктейлів (т.3 а.с.22-26), а також первинні документи видаткові накладні, що підтверджують придбання алкогольної продукції, необхідної для виготовлення таких коктейлів (т.2 а.с. 113-138).

Колегія суддів зазначає, що складання посадовими особами контролюючого органу акта фактичної перевірки із відображенням у ньому лише твердження щодо певних невідповідностей є недостатнім і повинно здійснюватися шляхом повного фіксування та збирання всіх необхідних доказів на підтвердження таких обставин, у тому числі шляхом фіксування місця правопорушення (здійснення господарської діяльності) фото- або відеозасобами, детального опису порушення та ідентифікуючих даних алкогольних напоїв.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не підтвердив правомірність застосування штрафних санкцій до позивача, оскільки необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання вищезазначених наслідків є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у тому числі і докази на підтвердження маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції. Крім того, відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів проведення перевірки первинних документів щодо придбання підприємством алкогольних напоїв, маркованих марками попереднього зразка (без штрихового коду); акти перевірок не містять доказів про те, яке акцизне маркування було на алкогольних напоях, що реалізовував позивач старого чи нового зразка, не надано доказів виявлення саме під час проведення фактичних перевірок факту продажу вказаних вище алкогольних напоїв без марок акцизного податку, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню

Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 20 листопада 2023 року №026МТА/ІФ-23, замовлення №1 на надання юридичних послуг та правничої допомоги від 20 листопада 2023 року, акт про надання правничої допомоги від 02 лютого 2024 року №010МТА/ІФ-22, платіжні інструкції від 23 листопада 2023 року та від 02 лютого 2024 року (т.3 а.с.47-54).

Так, зі змісту акту про надання правничої допомоги від 02 лютого 2024 року №010МТА/ІФ-22 вбачається, що адвокатом надано правничу допомогу, а саме: ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та судової практики з аналогічних питань та підготовка додаткових -кількість витрачених годин 2 години; ставка - 2000,00 грн за годину, сума - 4000,00 грн; підготовка до участі в судових засіданнях, кількість витрачених годин - 4 години; ставка - 2000,00 грн за годину, сума - 8000,00 грн. Всього витрачено годин - 6 годин, загальна сума 12000,00 грн (т.3, а.с.52).

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що у представника була відсутня можливість подати заперечення на вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки зі змісту протоколу судового засідання від 07 лютого 2024 року вбачається, що під час судових дебатів представник позивача заявив клопотання про стягнення вищевказаних витрат, а представник відповідача заперечив проти задоволення таких (т.3 а.с.58).

Крім того, у доводах апеляційної скарги контролюючий орган зазначає те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що твердження представника позивача про те, що витрати на професійну правничу допомогу є співмірними з обсягом наданих послуг, складністю і характером цієї справи, оцінюється критично, оскільки вказані обставини не були обумовленими критеріями для розрахунку розміру адвокатських витрат при виставленні позивачу рахунку, а тому наведені обставини законодавцем нормативно закріплено як фактори, що впливають на можливість розгляду справи без виклику (повідомлення) сторін, разом з тим, не перебувають у причинному зв`язку з відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.

Колегія суддів зауважує, що по цій категорії справі є достатньо судової практики, а тому ознайомлення з матеріалами справи та участь у судових засіданнях не потребувало такої тривалості часу, а також додаткових зусиль та знань.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, проте необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 3000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів вважає частково підставними щодо визначення розміру, проте щодо відсутності підстав для стягнення таких, колегія суддів вважає, що такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення у частині визначення суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно змінити, зменшивши розмір таких витрат.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №300/7066/23 в частині витрат на професійну правничу допомогу змінити, виклавши абзац 6 резолютивної частини судового рішення у такій редакції:

«Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легенда-Ф» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.».

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №300/7066/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 19 липня 2024 року.