Справа № 440/16113/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 р. Справа № 440/16113/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2024, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) по справі № 440/16113/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.08.2023 № 35405/03-16;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.07.2023 з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, який становить 12 236,71 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не вірно встановлено обставини справи, не враховано що в рішенні пенсійного органу зазначено обставини щодо перебування її на пенсії , які не відповідають дійсності, що призвело до безпідставного не врахування при переведені її з пенсії по втраті годувальника на пенсію по інвалідності, з пенсії по інвалідності на пенсію за віком показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки, а здійснено розрахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.

Наголошує, що призначення позивачу пенсії по інвалідності вперше відбулось 10.02.2005 року, після цього часу позивач тривалий час продовжувала працювати, а отже на час переведення її на пенсію за віком пенсійний орган мав здійснити розрахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, з 10.05.2005 їх призначено пенсію по інвалідності , що підтверджується витягом з пенсійної справи (а.с. 69).

З 05.03.2013 по 13.07.2023 за заявою про переведення на інший вид пенсії , ОСОБА_1 отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про що свідчить лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.08.2023 (а.с. 28-29).

З 13.07.2023 по 24.07.2023 ОСОБА_1 , на підставі заяви про переведення на іший вид пенсії, отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 57).

З 24.07.2023 відповідно до заяви ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 70).

ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою від 23.08.2023 про здійснення перерахунку пенсії за віком із врахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, оскільки вона продовжувала працювати по 21.03.2023 включно.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 31.08.2023 № 35405/03-16 про відмову у перерахунку пенсії. В обґрунтування рішення зазначено, що право в проведенні перерахунку пенсії із застосуванням середньої заробітної плати, визначеною частиною 2 статті 40 у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки після переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не набуто 24 місяці страхового стажу (а.с. 32).

Не погодившись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи, що доказів оскарження та скасування рішення про переведення позивача на пенсію по інвалідності з 13.07.2023 суду не надано, то у позивача відсутній необхідний страховий стаж, здобутий після призначення їй пенсії по інвалідності (не менш як 24 місяці), наявність якого, є необхідною умовою для застосування показника середньої заробітної плати, визначеного ч. 2ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження є правовідносини щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії за віком з 24.07.2023 з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, який становить 12 236,71 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Буквальний зміст наведених норм свідчить про те, що правила, які регулюють переведення з одного виду пенсії на інший поширюються виключно на ті три види пенсій, які призначаються за правилами Закону № 1058-IV, тобто пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

У постановах від 10.04.2019 року (справа №211/1898/17) та 10.07.2018 року (справа №520/6808/17) Верховний Суд зауважив, що ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 Закону № 1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає такі умови застосування середньої заробітної плати, визначеної ч. 2 ст. 40 цього Закону для призначення пенсії при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком:

- переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком;

- якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії незалежно від перерв в роботі.

Показник середньої заробітної плати працівників, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, застосовується лише при призначенні вперше пенсії або при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за нормами ч. 3 ст. 45 Закону при умові, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менше як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі №314/272/17 (2-а/314/33/2017) та від 31 березня 2020 року у справі №348/1296/17, від 01.03.2021 року у справі №488/1409/16-а.

Судом встановлено, що з 10.02.2005 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону № 1058-IV.

В подальшому відбувалося переведення позивача з 05.03.2013 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058-IV, а з 13.07.2023 - на пенсію по інвалідності на підставі її заяв в межах цього ж Закону.

24.07.2023 ОСОБА_1 вперше переведена з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на підставі Закону № 1058-IV.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився з висновками відповідача щодо відсутності у позивача 24 місяців страхового стажу набутих після призначення пенсії по інвалідності (13.07.2023) до переведення на пенсію за віком (24.07.2023).

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності за Законом 1058-IV 10.02.2005, тоді як 13.07.2023 відбулося переведення її з одного виду пенсії на інший в межах цього ж Закону, що не є новим призначенням пенсії згідно норм пенсійного законодавства.

В свою чергу, висновки ГУ ПФУ у Київській області щодо призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 10.02.2005 не ґрунтуються на матеріалах пенсійної справи позивача, що призвело до невірного визначення дати призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

З урахуванням наведеного, пенсійний орган дійшов передчасного висновку щодо відсутності у позивача необхідного стажу роботи для застосування середньої заробітної плати, визначеної ч. 2 ст. 40 Закону 1058-IV, що свідчить про протиправність спірного рішення.

Вказані обставини не враховані і судом першої інстанції, що призвело до невірного вирішення спору.

Відповідно до ст. 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з дати призначення пенсії по інвалідності - лютий 2005 р. - березень 2023 р. позивач продовжувала працювати на різних посадах (а.с. 83-90).

Між тим, у межах спірних правовідносинах пенсійним органом фактично не перевірялись вищевказані обставини, не надавалася оцінка наявності у позивача страхового стажу.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням колегія розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Оскільки перевірка наявності права особи на перерахунок пенсії та прийняття відповідного рішення за її наслідками є способом реалізації владних повноважень пенсійного органу, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути її заяву від 23.08.2023 та прийняти відповідне рішення.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 1073,60 грн та апеляційної скарги - в сумі 1 288,32 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду, позов задоволено частково, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 180,96 грн ((1073,60 грн + 1288,32 грн)/2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 по справі № 440/16113/23 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.08.2023 № 35405/03-16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.08.2023 про перерахунок пенсії за віком та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 180,96 грн (одна тисяча сто вісімдесят гривень 96 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій