Справа № 160/7056/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2024 рокуСправа №160/7056/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу № 160/7056/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
18.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.01.2024 №5378-841/Г-01/8-0400/24 щодо зарахування ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 року по 12.01.2013 року у Дніпропетровській міській лікарні №14 на посаді молодшої медичної сестри палатної стаціонару психіатричного відділення, та з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на посаді молодшої медичної сестри палатної до стажу роботи у подвійному розмірі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 року по 12.01.2013 року у Дніпропетровській міській лікарні №14 на посаді молодшої медичної сестри палатної стаціонару психіатричного відділення, та з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на посаді молодшої медичної сестри палатної до стажу роботи у подвійному розмірі, та перерахувати пенсію з 05.01.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.01.2024 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зарахування окремих періодів до стажу роботи у подвійному розмірі. 25.01.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 12.01.2013 у Дніпропетровській міській лікарні №14 на посаді молодшої медичної сестри палатної стаціонару психіатричного відділення, та з 13.01.2013 по 28.02.2014 року у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на посаді молодшої медичної сестри палатної до стажу роботи у подвійному розмірі. З метою відновленням свого права на отримання належної пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/7056/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ухвалою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Заперечуючи проти позовної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.01.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розглянувши зміст та вимоги означеного вище звернення, відповідач листом від 25.01.2024 № 5378-841/Г01/8-0400/24 повідомив про те, що період роботи з 21.12.1998 по 20.01.2006, з 01.02.2006 по 23.12.2011, з 01.01.2012 по 31.12.2012 роки вже обчислено в подвійному розмірі, а період з 13.01.2013 по 12.02.2014 зараховано до загального стажу. Для зарахування вищезазначеного стажу у подвійному розмірі, позивачу рекомендовано надати уточнюючу довідку з місця роботи з посиланням на статтю 60 Закону України Про пенсійне забезпечення. Проте, до заяви від 05.01.2024 позивач уточнюючу довідку з посиланням на статтю 60 Закону України Про пенсійне забезпечення не надала. Отже, підстави для зарахування періоду роботи з 13.01.2013 по 12.02.2014 у подвійному розмірі відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що лист від 25.01.2024 № 5378-841/Г-01/8-0400/24 не є рішенням, прийнятим у розумінні Порядку № 22-1, а носить лише роз`яснювальний, інформаційний характер.
01.05.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли витребувані копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 18.12.2012 року та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
05.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періодів роботи з 01.01.2004 по 12.01.2013 та з 13.01.2013 по 28.02.2014 у подвійному розмірі.
25.01.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 5378-841/Г-01/8-0400/24 повідомлено, що позивач отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. В результаті аналізу зарахованого раніше стажу, виявлено, що період роботи з 21.12.1998 по 20.01.2006, з 01.02.2006 по 23.12.2011, з 01.01.2012 по 31.12.2012 роки вже обчислено в подвійному розмірі, а період з 13.01.2013 по 12.02.2014 зараховано до загального стажу. Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Для зарахування вищезазначеного стажу у подвійному розмірі необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи з посиланням на статтю 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Позивач, вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування окремих періодів роботи у подвійному розмірі, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 27.07.1982 року вбачається наступна інформація про працю позивача у спірні періоди:
запис №18 від 22.01.2002 року - прийнята по переводу із ПНД на посаду молодшої сестри палатної стаціонару психіатричного відділення Дніпропетровської міської лікарні №14, наказ №9п від 22.01.2002 року;
запис №19 від 27.03.2006 року перейменовано в Комунальний заклад Дніпропетровська міська лікарня №14, наказ №13 від 27.03.2006 року;
запис №20 від 27.12.2011 року перейменовано в комунальний заклад «Дніпропетровська міська лікарня №14, наказ № 80 від 27.12.2006 року;
запис №21 від 25.12.2012 року перейменовано в комунальний заклад «Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр» Дніпропетровської обласної ради, наказ № 72о від 25.12.2012 року;
запис №22 від 12.01.2013 року - звільнена по переводу до комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, наказ № 06к від 11.01.2013 року;
запис №23 від 13.01.2013 року - прийнята до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради на посаду молодшої медичної сестри палатної в порядку переведення з Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр» Дніпропетровської обласної ради, нака №8-о від 11.03.2013 року;
запис №24 від 28.02.2014 року звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ №60-о від 28.02.2014 року.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу не зараховано до стажу роботи у подвійному розмірі, окремі періоди роботи, дані про які наявні в трудовій книжці позивача.
З аналізу статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд вбачає, що робота у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Пунктом 2 Інструкції Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів , затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2002 року № 12, передбачено, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Тобто, згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1982 року вбачається, що посади на яких працювала позивач дають їй право на пільгове обчислення, передбачене статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
При цьому, судом встановлено, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 року по 20.01.2006 року, з 01.02.2006 року по 23.12.2011 року, з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року зараховано відповідачем до стажу роботи в подвійному розмірі на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку в індивідуальних відомостях про застраховану особу, що вбачається з наданої відповідачем до відизву на позовну заяву довідки форми РС-право.
Отже, враховуючи, що частина періодів про зарахування яких просить позивач, відповідачем зарахована до стажу роботи в подвійному розмірі, відсутні підстави для визнання протиправними дій в цій частині та зобов`язанні зарахувати такі періоди до стажу роботи в подвійному розмірі.
В свою чергу, періоди роботи позивача з 21.01.2006 року по 31.01.2006 року, з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 12.01.2013 року, з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року, які підтверджуються трудовою книжкою, довідкою від 25.12.2012 року №21/1, даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку в індивідуальних відомостях про застраховану особу за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1, підлягають зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії щодо відмови відповідача у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи з 21.01.2006 року по 31.01.2006 року, з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 12.01.2013 року, з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року, до стажу роботи у подвійному розмірі.
З огляду на викладене та враховуючи, що дії відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 спірних періодів роботи з 21.01.2006 року по 31.01.2006 року, з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 12.01.2013 року, з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року, до стажу роботи у подвійному розмірі є протиправними, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі зазначені спірні періоди роботи згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести перерахунок пенсії з 05.01.2024 року, з урахуванням зарахованих періодів у подвійному розмірі та з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується квитанцією від 18.03.2024 року.
Отже, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 484,48 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періодів роботи з 21.01.2006 року по 31.01.2006 року, з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 12.01.2013 року, з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року, до стажу роботи у подвійному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи з 21.01.2006 року по 31.01.2006 року, з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 12.01.2013 року, з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 05.01.2024 року, з урахуванням зарахованих в подвійному розмірі періодів роботи з 21.01.2006 року по 31.01.2006 року, з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 12.01.2013 року, з 13.01.2013 року по 28.02.2014 року та з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська