Справа № 500/3324/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3324/24

17 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 08.05.2024 відповідач повідомив позивача, що за відсутності документів, які підтверджують інвалідність дитини до досягнення нею шестирічного віку, прийнято рішення про відмову позивачу в призначені дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону N 1058-IV.

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №88 від 08.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії позивачу як матері інваліда з дитинства протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 31.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

12 червня 2024 року представником позивача надіслано через електронний суд клопотання про долучення додаткових доказів.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 12.06.2024. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 115 Закону 1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Вік позивачки становить 50 років 09 днів.

Страховий стаж позивачки становить 27 років 01 місяць 16 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не зараховано:

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата народження власника трудової книжки та підпис відповідальної особи;

- період догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про одержання паспорта та відсутня інша інформація про факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з медичним висновком № 1907 від 18.02.2019 ОСОБА_2 (дитині) встановлено інвалідність у 8-мирічному віці.

Оскільки ОСОБА_2 встановлено інвалідність у 8-мирічному віці (після 6 - річного віку), підставою для призначення пенсії є висновок лікарсько - консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Однак, такий висновок пенсійному органу не надавався.

Отже, права на призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства у ОСОБА_1 немає.

На підставі викладено представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 18.06.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

09 липня 2024 року представником позивача надіслано через електронний суд заяву про компенсацію судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус матері дитини інваліда.

Відповідно до даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Позивач має загальний страховий стаж - 27 років 1 місяць 16 днів (тобто не менше встановлених законодавством 15 років). Також, Позивач досягла 50-річного віку. Крім того, доведеним є факт наявності дитини з інвалідністю та виховання такої до шестирічного віку.

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення № 88 від 08.05.2024 року про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком через відсутність документів, які підтверджують інвалідність дитини до досягнення нею шестирічного віку.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №88 від 08.05.2024 року позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Так, статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Однією із причин інвалідності є, зокрема, інвалідність з дитинства.

Дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Так, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". А 08.05.2024 року відповідач повідомив позивача, що за відсутності документів, які підтверджують інвалідність дитини до досягнення нею шестирічного віку, прийнято рішення про відмову позивачу в призначені дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону N 1058-IV.

Відповідно до ст. 1 Закону N 1058-1V пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із п,1 ч.І ст.8 Закону №1058-ІУ, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону N 1058-IV, право на призначення пільгової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

До заяви про призначення пенсії за віком додаються, в тому числі, документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку,- документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, (при призначенні пенсії згідно з абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону - п. п. 6 п. 2.1 Порядку N 22-1).

При призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть (п. 2.17 Порядку N 22-1).

Отже, із аналізу п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону N 1058-IV та ч. 1 ст. 17 Закону N 1788-ХІІ слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до п. 2.18 Порядку N 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько- консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Як видно з матеріалів справи, факт наявності в дитини інвалідності підтверджується медичним висновком №1907 про дитину-інваліда віком до 18 років від 18.02.2019 року.

Згідно довідки №135 від 29.04.2024 року виданої Збаразьким управлінням Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 призначалась допомога по безробіттю 22.06.1998 року, згодом допомога по безробіттю була відкладена 01.03.1999 року, а потім позивач знята з обліку 01.03.1999 року згідно з пп. 12 п.44 Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян.

На підставі довідки № 01-22/956 від 01.05.2024 року виданої Управлінням соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації було встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно отримувала допомогу по догляду за дитиною до 3 років ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 15.09.2010 року по 23.07.2013 року.

Також, 27 травня 2023 року депутатом міської ради ОСОБА_3 було здійснено обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та складено про це акт від 27.05.2023 року. Під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 дійсно проживають позивач та її дочка-дитина з інвалідністю. Згідно тверджень сусідів позивач здійснювала та продовжує здійснювати на даний час догляд та виховання за своєю донькою від народження і по сьогодні.

Відповідно до даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Позивач має загальний страховий стаж - 27 років 1 місяць 16 днів (тобто не менше встановлених законодавством 15 років). Також Позивач досягла 50-річного віку. Крім того, доведеним є факт наявності дитини з інвалідністю та виховання такої до шестирічного віку.

Отже, право на призначення дострокової пенсії у матерів дитини інваліда або інваліда з дитинства виникає у разі наявності таких умов: виховання дитини інваліда або інваліда з дитинства до шестирічного віку; досягнення 50-річного віку жінкою, яка виховувала дитину інваліда або інваліда з дитинства; наявність страхового стажу роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дитиною (дітьми).

Аналогічні висновки щодо ненадання позивачем усіх документів, необхідних для призначення пенсії, а саме довідки ЛКК про фактичне настання інвалідності дитини до 6-ти років не є підставою для відмови у призначенні відповідної пенсії викладені у Постановах Верховного Суду в справі № 501/2838/16-а від 31.07.2018 р. та в справі № 216/2437/16-а від 14.02.2019 року. Поряд з тим, суди у своїх висновках зазначили, що законом не передбачена вимога про те, що для призначення пенсії обов`язковим є визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16.

З матеріалів справи видно, що правову допомогу було надано адвокатом Парійчук Юлією Дмитрівною, що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 23.05.2024 року.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 5000,00 грн., що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 23.05.2024 року.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у відзиві на позовну заяву від 18.06.2024 року викладено заперечення щодо судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, в загальному розмірі 5000,00 грн.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У відповідності до ч.6 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,00 грн. є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Таким чином, заявлені представником позивача до відшкодування 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу є обґрунтованими та відповідають реальності таких витрат, та розумності їхнього розміру.

Виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд вважає за доцільне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, в загальному розмірі 5000,00 грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №88 від 08.05.2024 р., як матері інваліда з дитинства.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

- Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівський р-н, Львівська обл.,79016 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.