Справа № 240/1548/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/1548/24
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому, з урахування уточненого адміністративного позову, просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022-2023 роки та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки, як учаснику бойових дій (за 28 днів);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки, як учаснику бойових дій;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 одноразову грошову допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що проходив військову службу у відповідача та згідно наказу №306 від 31.10.2023 його виключено зі списків особового складу військової частини. Позивач вказує, що під час звільнення йому не було виплачено компенсацію матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022-2023 роки та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки, як учаснику бойових дій (за 28 днів). Також наголошує, що йому не було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 07.03.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач 25.03.2024 надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2023 №306 позивача виключено зі списків особового складу частини з 31.10.2023 та під час звільнення здійснено з ним всі розрахунки. Наголошує, що позивач за час проходження служби встановленим порядком не звертався до відповідача про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік , а тому відсутні підстави для нарахування та виплати такої допомоги. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік позивачу виплачено в грудні 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №266, що підтверджується довідкою про доходи позивача від 21.03.2024 №1634/ФЕС/1006.
Також, представником відповідача роз`яснено, що грошову допомогу на оздоровлення на 2022 рік виплачено позивачу у вересні 2022 року, що підтверджено довідкою про доходи від 21.03.2024 №1634/ФЕС/1006 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2022 №177. Окрім того, відповідачем на виконання вимог Порядку здійснено розрахунок та виплачено позивачу одноразової грошової допомоги передбачену Розділом ХХХІІ в листопаді 2023 року, що підтверджується довідкою про доходи від 21.03.2024 №1634/ФЕС/1006, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов наголосив, що підстав для задоволення заяви та виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки у відповідача були відсутні. А тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
У зв`язку із переїздом суду до нового приміщення у період з 10.04.2024 по 16.04.2024 у судді був відсутній доступ до КП "Діловодство спеціалізованого суду".
Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-22В від 19.04.2024 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в період з 01.05.2024 по 15.05.2024.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини №306 від 31.10.2023 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.10.2023.
Цим же наказом визначено виплатити позивачеві, зокрема:
- грошову компенсацію за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік;
- грошову компенсацію за 30 (тридцять) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, отримав;
- виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 20 (двадцять) повних календарних місяців служби (з урахуванням п. 2 Постанови), але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.
Також, в згаданому вище наказі вказано, що матеріальну допомогу за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, та пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/3, позивач отримав.
Як наголошує позивач, він звернувся до військової части НОМЕР_1 із заявою, в якій просив:
- нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки, як учасник бойових дій за 2022-2023 роки;
- нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення на 2022 рік;
- нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань на 2022-2023 роки;
- нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я, виходячи з 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем проігноровано його звернення.
Вважаючи таку бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок).
Відповідно пункту 2 розділу I Порядку грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
Відповідно до розділу XXIV Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Порядку передбачено наступне.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Тобто виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2023 рік позивач не подавав під час проходження служби.
Відтак у відповідача не виникало зобов`язання нараховувати та виплачувати таку допомогу за 2023 рік.
Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік позивачу виплачено в грудні 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №266, що підтверджується довідкою про доходи позивача від 21.03.2024 №1634/ФЕС/1006.
А тому, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, суд зазначає наступне.
Порядок виплати допомоги на оздоровлення визначений розділом XXIII "Виплата грошової допомоги для оздоровлення" Порядку.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
З матеріалів справи встановлено що грошову допомогу на оздоровлення на 2022 рік виплачено позивачу у вересні 2022 року, що підтверджено довідкою про доходи від 21.03.2024 №1634/ФЕС/1006 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2022 №177, а тому, як наслідок, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки, як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.
Пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Надання додаткової відпустки окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності передбачено вимогами ст. 16-2 Закону № 504/96-В. Зокрема учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, що гарантована державою для учасників бойових дій.
Згідно із пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
За змістом пункту 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
У пункті 19 вказаної статті Закону №2011-ХІІ визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Разом з тим, за змістом ч. 1 ст.1 Закону № 1932-XI, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
При цьому, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз.3 ч.1 ст.1 Закону № 3543-XII).
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток, у відповідності до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, разом з тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вищевикладеними нормативно-правовими актами.
Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Аналогічний висновок зроблено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18, яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 залишено без змін.
При цьому суд ураховує, що Верховним Судом указано, що висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ч.3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як зазначалось, позивач є учасником бойових дій, з 21.02.2023 звільнений з військової служби, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати за час проходження військової служби останньому не надавалася.
У витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2023 №306 відомостей про виплату при звільненні позивачу компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки не зазначено. Докази виплати такої компенсації відповідачем до суду не подано.
Отже, відповідач не довів правомірність ненарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації при звільненні за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки та зобов`язати відповідача вчинити такі дії.
Щодо вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 одноразову грошову допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку.
Згідно з пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктами 1,2 розділу XXXII Порядку військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою - пункт 5 розділу XXXII Порядку.
У пункті 7 розділу XXXII Порядку вказано, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Як слідує з матеріалів справи, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 у розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 20 (двадцять) повних календарних місяців служби (з урахуванням п. 2 Постанови), але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.
Факт виплати вказаної допомоги підтверджується довідкою про доходи від 21.03.2024 №1634/ФЕС/1006.
В свою чергу, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2023 №306 позивач звільнений з військової служби у відставку відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).
Тобто, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби за станом здоров`я.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 одноразову грошову допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку, з врахуванням виплачених сум.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки, як учаснику бойових дій.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2022-2023 роки, як учаснику бойових дій.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, з врахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 19 липня 2024 року.

Суддя Л.А.Шуляк