Справа № 520/12664/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

19 липня 2024 р. Справа № 520/12664/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до перерахунку пенсії, -

В с т а н о в и в:

29.05.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, пенсійний орган) щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки при призначенні їй пенсії за віком та скасувати рішення від 08.03.2023 року № 78 відділу перерахунків пенсії № 5 ГУ ПФУ в м Києві;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити їй призначення та виплату пенсії за віком з 01.03.2023 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, а саме за 2020, 2021 та 2022 роки у розмірі 12236,71 грн. з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримуючи з 13.1.2013 року пенсію за віком, призначену згідно із Законом України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723-XII), 02.03.2023 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про призначення їй пенсії за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021, 2022 роки у розмірі 12236,71 грн. Однак, рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 08.03.2023 року № 78 було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2020, 2021, 2022 роки. Також, рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 08.03.2023 року № 78 їй автоматично призначено пенсію за віком з 01.03.2023 року з урахуванням осучасненого показника середньої заробітної плати в сумі 7405,03 грн., тобто із застосуванням середнього показника за 2014-2016 роки.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що до ГУ ПФУ в Харківській області звернулась ОСОБА_1 із заявою від 02.03.2023 року № 994 щодо перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2023 роки відповідно до Закону № 1058-IV. Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 08.03.2023 року № 78 відмовлено у перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2023 роки відповідно до Закону № 1058-IV. Згідно норм пенсійного законодавства, в залежності від умов настання права, пенсія може бути: призначена, припинена, поновлена, перерахована та переведена з виду на вид. Отже право призначенні пенсії можливе тільки один раз. Відповідно до ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може зараховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ в Харківській області зазначає, що у зв`язку з тим, що позивач отримувала пенсію за віком згідно із Законом № 3723-XII, тому має місце не нове призначення пенсії, а переведення на інший вид пенсії, і згідно чинного законодавства необхідно проводити призначення пенсії за віком згідно з Законом № 1058-IV із застосуванням середнього заробітку та при розрахунку застосувати показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки в розмірі 7405,03 грн., а не 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного провадження) частково задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ у м. Києві від 08.03.2003 року № 78.

ГУ ПФУ в м. Києві зобов`язано повторно вирішити по суті заяву ОСОБА_1 від 02.03.2023 року з приводу призначення пенсії у порядку Закону № 1058-IV із використанням показника середньої заробітної плати у народному господарстві за 2020-2022р.р. з урахуванням висновків рішення суду по справі № 520/12664/23.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у м. Києві на користь ОСОБА_1 536,80 грн у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Висновок суду вмотивований тим, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV регламентовано випадок переведення громадянина з одного виду пенсії, призначеної у порядку Закону № 1058-IV на інший вид пенсії, передбачений Законом № 1058-IV.

Саме у даному випадку, показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV.

У спірних правовідносинах пенсія була призначена заявнику у порядку Закону № 3723-XII.

У спірних правовідносинах Відповідачем № 1 жодної управлінської функції не реалізовувалось і таким обов`язком саме цей суб`єкт владних повноважень не обтяжувався, позаяк за правилами екстериторіальності компетентним суб`єктом права було визначено інший самостійний і незалежний терорган системи ПФУ - ГУ ПФУ у м. Києві.

Тому відносно звернення заявника у спірних правовідносинах Відповідач №1 жодних обов`язків та повноважень не має, учасником спірних правовідносинах в цій частині не є, компетенцією на вирішення будь-якого питання з кола порушених заявником не наділений.

Відповідачем №2 було реалізовано управлінську функцію у спосіб вчинення відмови у формі рішення, а не у спосіб вчинення бездіяльності.

Тому за епізодом визнання протиправною бездіяльності у позові належить відмовити через відсутність події вчинення відповідачем № 2 саме такої форми управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт - відповідач № 2 не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки вдався до підміни правової категорії «призначення пенсії» правовою категорією «переведення на інший вид пенсії» та безпідставно поширив на спірні правовідносини дію положень ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову задовольнити у повному обсязі.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 13.1.2013 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

02.03.2023 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021, 2022 роки.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у м. Києві та прийнято рішення від 08.03.2023 року № о/р НОМЕР_1 (а.с. 18), яким відмовлено у перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021, 2022 роки відповідно до Закону № 1058-IV.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюється Законом № 1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 40 Закону № 1058-IV врегульовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Згідно ч. 2 вказаної статті заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + . + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачка звернулась вперше.

Так, згідно приписів ст.37 Закону № 3723-XII (в редакції, на час призначення позивачу пенсії), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що у випадку призначення особі пенсії за одним законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком вперше, а не переведення на інший вид пенсії згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV (постанова від 31.01.2019 року у справі № 639/2751/17, від 11.07.2019 року у справі № 264/6292/16-а, від 17.01.2020 року у справі № 591/5266/16-а, від 19.01.2022 року по справі № 528/639/17).

Так, як зауважено Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 року по справі № 528/639/17 пенсія за віком відповідно до Закону № 3723-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. При цьому, призначена позивачу пенсія відповідно до зазначеного закону є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Враховуючи, що до звернення до відповідача з заявою від 02.03.2023 року позивачка отримувала пенсію за нормами Закону № 3723-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на призначення у 2023 році пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-I із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки (2020, 2021, 2022), що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ у м. Києві від 08.03.2003 року № 78 є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів зауважує, що саме означеним рішенням, а не бездіяльністю, відповідачем порушено право ОСОБА_1 на пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки (2020, 2021, 2022).

Оскільки судовим рішенням, рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 08.03.2003 року № 78 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки (2020, 2021, 2022) скасовано, саме у ГУ ПФУ в м. Києві виникає обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.03.2022 року, з урахуванням висновків суду.

Щодо посилання відповідача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 року по справі № 640/21249/20 колегія суддів зауважує, що за приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило