Справа № 260/8479/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8479/23 пров. № А/857/8067/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Чаплик І.Д.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за правилами загального позовного провадження в м.Львів 28 лютого 2024 року, повне судове рішення складено 01 березня 2024 року, у справі № 260/8479/23 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та стягнення суддівської винагороди,

В С Т А Н О В И В :

02.10.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області просив, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог:

визнати протиправними дії Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження згідно з ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

зобов`язати Закарпатський окружний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за квітень-серпень 2020 року відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження передбачених ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в сумі 173 471,48 грн;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України виділити Закарпатському окружному адміністративному суду кошти для виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за квітень-серпень 2020 року в сумі 173 471,48 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 18.04.2020 суддівська винагорода нарахована та виплачена позивачу з урахуванням обмежень, встановлених зазначеним Законом №553-ІХ, однак, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 №294-ІХ зі змінами, абз. 9 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 №553-ІХ. Суд першої інстанції вказав, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Суд першої інстанції зазначив, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). Суд першої інстанції також зазначив, що основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож спеціальність Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її продовженням, у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх). Суд першої інстанції дійшов висновку, щодо неправомірності нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Закарпатський окружний адміністративний суд подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року в частині визнання протиправними дій Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати в період з 18 квітня 2020р. по 28 серпня 2020р. позивачу суддівської винагороди із застуванням обмеження визначеного, ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020р.». Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з врахуванням вимог Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону 3553-ІХ), рішення Ради суддів України №22 від 24.04.2020 та рішення зборів суддів ЗОАС №3 від 27.04.2020, 27.04.2020 відповідачем винесено наказ №20/о про виплату суддівської винагороди суддям ЗОАС, який повністю відповідав вимогам Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ) та рішенням органів суддівського самоврядування суду та України, які є обов`язковими для суддів та працівників цього суду і органів суддівського самоврядування відповідно. Скаржник вказує, що з 18.04.2020 відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ). Скаржник зазначає, що на момент прийняття оскаржуваних дій та наказу про нарахування суддівської винагороди положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ), зокрема положення частин першої, третьої статті 29 такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнавались (до 28.08.2020р.). Скаржник зауважує, що ЗОАС, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав виплачувати позивачу (протягом квітня-серпня 2020 року) суддівську винагороду у повному обсязі, тобто без урахування обмежень, встановлених статтею 29 Закону №294-IX (у редакції, викладеній згідно із Законом №553-ІХ). Скаржник вважає, що ЗОАС, як суб`єкт владних повноважень діяв відповідно до закону і не міг визначати, який нормативно-правовий акт має перевагу, який слід виконувати і яким чином. Також скаржник вказує, що прийняття рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не є підставою для нарахування та виплати Позивачу недорахованої суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону з 18.04.2020 до 28.08.2020, оскільки зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до дня прийняття Конституційним Судом України цього Рішення.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 28.12.2010 №1290/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Хустського районного суду Закарпатської області та наказом голови суду від 28.03.2011 №18-к зараховано до штату суду.

Указом Президента України від 13.03.2013 №133/2103 «Про переведення суддів» ОСОБА_1 переведено на посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду та наказом голови суду від 03.04.2013 №42/04-05 зараховано до штату суду.

Указом Президента України від 02.11.2017 №350/2017 «Про переведення суддів» ОСОБА_1 призначено безстроково на посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду та наказом голови суду від 06.11.2017 №239/к зараховано до штату суду.

Наказом голови Закарпатського окружного адміністративного суду №179/к від 23.09.2019 ОСОБА_1 призначений на адміністративну посаду заступника голови Закарпатського окружного адміністративного суду, як такий, що обраний зборами суддів.

З 01 січня 2020 року відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 нарахована суддівська винагорода для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи з 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2020 року, додатково застосований регіональний коефіцієнт, доплата за вислугу років, доплата за адміністративну посаду та з листопада 2020 року доплата за науковий ступінь.

За період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 нарахована суддівська винагорода відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

Відповідно до архівної відомості Закарпатського окружного адміністративного суду №237 за період з січня 2020 року по грудень 2020 року та довідок Закарпатського окружного адміністративного суду №42 та №49 від 20.11.2023 загальна сума нарахованої суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року складає 479 616,39 грн., а виплаченої 306 144,91 грн. Загальна сума обмеження суддівської винагороди ОСОБА_1 за спірний період становить 173 471,48 грн.

Вважаючи таку недоплату протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини, які виникли між сторонами щодо суддівської винагороди врегульовано нормами Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із статтею130 Конституції України та положеннями статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Водночас, 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»», який набрав чинності 18.04.2020 та яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).»

Саме з часу набрання чинності вказаним Законом, як це встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, суддівська винагорода позивачу у розмірі, визначеному статтею 135 Закону №1402-VIII, не виплачувалась.

Водночас, відповідно до положень статті 308 КАС України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, оцінці судом апеляційної інстанції підлягає виключно питання щодо правомірності дій Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження згідно з ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та висновки суду першої інстанції в цій частині.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що за приписами статті 148 Закону 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Статтею 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 22 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників

Головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Зважаючи на приписи статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні із вказаними нормами Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких, зокрема, щодо суддів місцевих і апеляційних судів, є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, тому саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

До того ж, відповідно до приписів статті 133 Закону №1402-VIII вищим органом суддівського самоврядування є Рада суддів України, яка зокрема: розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів; розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їхніх сімей, приймає відповідні рішення з цих питань; здійснює контроль за організацією діяльності судів, заслуховує з цих питань Голову Державної судової адміністрації України, його заступників, керівників структурних підрозділів і територіальних управлінь Державної судової адміністрації України.

Рішення Ради суддів України, прийняті в межах визначених цим Законом повноважень, є обов`язковими для всіх органів суддівського самоврядування, крім з`їзду суддів України.

У рішенні Ради суддів України від 24.04.2020 №22 зазначено, що обмеження, встановлені Законом № 553-ІХ, слід застосовувати виключно до частини суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення, розрахованих, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Виплата суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення за період з 01.04.2020 по 17.04.2020 здійснювалася у повному обсязі за фактично відпрацьовані у місяці робочі дні/години, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат) відповідного працівника та без обмежень, встановлених Законом 3553-ІХ. Також, Рада суддів України звернула увагу, що розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені Законом №553-ІХ, слід застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди. З огляду на те, що складові суддівської винагороди, визначені статтею 135 Закону окремо скороченню не підлягають, а Законом №553-IX не визначено відповідної процедури, розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру слід застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди.

Суддівське самоврядування в Україні здійснюється через збори суддів.

Відповідно до положень статті 128 Закону №1402-VIII збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Збори суддів обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов`язковими для суддів та працівників цього суду.

Як зазначає скаржник, на зборах суддів Закарпатського окружного адміністративного суду 27.04.2020 прийнято рішення №3, яким вирішено: рекомендувати голові суду ОСОБА_2 взяти для врахування в роботі рішення Ради суддів України від 24.04.2020 №22, а саме :

- виплата суддівської винагороди, заробітної плати, за період з 01.04.2020 року по 17.04.2020 року має здійснюватися у повному обсязі за фактично відпрацьовані у місяці робочі дні, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку (посадового окладу та інших надбавок і доплат) відповідного працівника та без обмежень, встановлених законом №553-ІХ;

- при оплаті заробітної плати та суддівської винагороди за квітень 2020 року слід виходити з того, що передбачені законом No553-ІХ обмеження у виплаті суддівської винагороди, заробітної плати працівників суду, слід застосовувати виключно до частини суддівської винагороди, заробітної плати, розрахованих, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку (посадового окладу та інших надбавок і доплат).

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дії Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження згідно з ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» задоволенню не підлягає, оскільки скаржник діяв відповідно до вимог чинного на той час законодавства, у порядку та у спосіб, визначені законом, та не був наділений повноваженнями на власний розсуд вирішувати, який нормативно-правовий акт потрібно виконувати, виплачувати позивачу суддівську винагороду (протягом спірного періоду) на власний розсуд.

Водночас, вказане не спростовує того, що нарахування та виплата позивачу за період квітень-серпень 2020 року суддівської винагороди у розмірі, значно меншому, ніж це визначено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», застосувавши при виплаті 10-кратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, порушують вимоги статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності позивача як судді. Суд апеляційної інстанції зауважує, що обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», всупереч вимогам частини 2 статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402-VIII, а також юридичній позиції Конституційного Суду щодо незалежності суддів, законодавець зумовив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, виконуючи вимоги Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії суддів.

Необхідність виконання Державною судовою адміністрацією України, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства, не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії суддів.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку аргументам скаржника, приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження згідно з ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та в задоволенні позову відмовити, в решті рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року скасувати в частині визнання протиправними дій Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження згідно з ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та в цій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко