Справа № 720/1651/24
Суддя: Ляху Г. О.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 720/1651/24
Провадження № 2-а/720/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

за участю секретаря Скриндіца С.Ф.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Новоселиця адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення посилаючись на те, що вона з 14 по 25 травня 2024 року виконувала обов`язки голови Чернівецької районної державної адміністрації (начальника районної військової адміністрації).

В обґрунтування заявлених вимог, позивачка вказує на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення № 2399 від 11 червня 2024 року її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 гривень. В постанові зазначено, що нею як виконуючим обов`язки голови Чернівецької районної державної адміністрації (військової адміністрації) не було вчинено ряд дій щодо утворення мобільних груп оповіщення із зазначенням даних посадових осіб; не здійснено заходи щодо забезпечення виконання мобілізаційних планів та завдань; не організовано заходи з підвищення кваліфікації працівників мобілізаційних підрозділів та працівників з питань мобілізаційної роботи; не здійснено своєчасне оповіщення осіб зазначених у розпорядженні № М52-ДСК від 28 квітня 2024 року; не забезпечено прибуття громадян (військовозобов`язаних) у порядку залучення до виконання обов`язку щодо мобілізації відповідно ч. 3-5 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; не проінформовано про хід оповіщення громадян та виконання мобілізаційних завдань, чим порушила п. 9 ст. 4, ст. 17ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року.

Однак, Чернівецькою РДА були вжиті заходи щодо виконання мобілізаційного завдання та викладені в постанові № 2399 від 11 червня 2024 року обставини є необґрунтованими. Оскільки, відповідач притягнув її до адміністративної відповідальності без правових на те підстав та із порушенням процесуального порядку винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, просила скасувати дану постанову та закрити провадження у справі.

Справа підлягає розгляду згідно умов, визначених у ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності, з урахуванням особливостей, зазначених у ст. 268-271, 286 КАС України.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на законність винесеної відносно позивачки постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності. В обґрунтування заперечень зазначає, що оскаржувана постанова, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності, є законною, оскільки підставою для її винесення слугувала бездіяльність позивачки щодо виконання мобілізаційного завдання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 2399 відповідно до якої ОСОБА_1 перебуваючи на посаді в.о. голови ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку із тим, що впродовж травня 2024 року не було виконано ряд дій щодо проведення оповіщення та мобілізації людських і транспортних ресурсів на території району, які покладені чинним законодавством на органи місцевого самоврядування, а саме:

- не утворено мобільних груп оповіщення із зазначенням даних посадових осіб;

- не здійснено заходи щодо забезпечення виконання мобілізаційних планів та завдань;

- не організовано заходи з підвищення кваліфікації працівників мобілізаційних підрозділів та працівників з питань мобілізаційної роботи;

- не здійснено своєчасне оповіщення осіб зазначених у пропозиції № М52-ДСК від 28 квітня 2024 року;

- не забезпечено прибуття громадян (військовозобов`язаних) у порядку залучення до виконання обов`язку щодо мобілізації відповідно ч. 3-5 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- не проінформовано про хід оповіщення громадян та виконання мобілізаційних завдань.

У провину ОСОБА_1 покладено порушення нею упродовж травня 2024 року як в.о. голови ІНФОРМАЦІЯ_3 ст. 4 п. 9, ст. 17, ст. 22 ч.ч. 3-5Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року.

Вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення на позивачку було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 34000 гривень.

Винесенню даної постанови передувало складання 05 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 протоколу серії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 359 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, позивачка звернулася до суду.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Свої заперечення винуватості позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона не вчиняла адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки Чернівецькою РВА в травні 2024 року були виконані дії щодо проведення оповіщення та мобілізації людських і транспортних ресурсів на території району, визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року, а тому викладені у постанові від 11 червня 2024 року за № 2399 обставини є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вина особи має бути доведена належними та допустимими доказами, в тому числі її бездіяльність як один із проявів адміністративного правопорушення, визначеного ст. 9 КУпАП.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Більше того, навіть за умови визнання особою свої вини у вчиненні правопорушення, такий факт не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (постанова ВС/КАС № 537/2088/17 від 15 травня 2019 року).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Згідно з положеннями ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно пункту 9 статті 4Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальне керівництво у сфері мобілізаційної підготовки і мобілізації держави здійснюється Президентом України; організаційне керівництво мобілізаційною підготовкою і мобілізацією в Україні - Кабінетом Міністрів України; координація діяльності органів виконавчої влади з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації здійснюється Радою національної безпеки і оборони України. Безпосереднє керівництво щодо реалізації заходів з мобілізаційної підготовки і мобілізації здійснюється в центральних органах виконавчої влади, інших державних органах їх керівниками, а в Збройних Силах України, інших військових формуваннях - центральними органами управління відповідних військових формувань. Організація безпосередньої реалізації заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації на відповідній території чи сприяння їх виконанню здійснюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

Стаття 17 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає повноваження місцевих органів виконавчої влади з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а ст. 22 даного Закону визначає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Стаття 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає обов`язки органів виконавчої влади , інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, закладів освіти, посадових осіб, призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виконання правил військового обліку.

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, голови (начальники) районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій) з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження відповідного начальника обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (військової адміністрації) про проведення заходів мобілізації:

- невідкладно проводять координаційну нараду та з урахуванням рішення Ради оборони області спрямовують діяльність та визначають завдання посадовим особам апарату та структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних громад, керівникам територіальних підрозділів територіальних органів Національної поліції та районних підрозділів регіональних органів СБУ, керівникам підприємств, установ, організацій (у разі потреби), закладам охорони здоров`я та територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки щодо організації та проведення заходів мобілізації, проведення призову резервістів та військовозобов`язаних на підпорядкованій адміністративно-територіальній одиниці;

- видають за пропозиціями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розпорядження про проведення заходів мобілізації та невідкладно доводять його до виконавців;

- забезпечують у взаємодії з районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки розгортання пунктів управління заходами мобілізації, дільниць (штабів) оповіщення, пунктів збору військовозобов`язаних;

- видають розпорядження про створення груп оповіщення у складі представників (які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, підприємств, установ, організацій, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та територіальних органів (підрозділів) поліції, а також визначають заходи щодо порядку та забезпечення роботи таких груп;

- організовують оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, забезпечують їх прибуття на збірні пункти та призов через районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки в обсягах, визначених розпорядженням обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (військової адміністрації);

- здійснюють оповіщення резервістів та військовозобов`язаних за участю представників (які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій) у складі груп оповіщення;

- забезпечують відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби;

- здійснюють в межах своїх повноважень матеріальне, фінансове, інформаційне забезпечення заходів мобілізації;

- інформують обласні, Київську та Севастопольську міську держадміністрації (військові адміністрації) про виконання заходів призову громадян на військову службу під час мобілізації, кількість призваних військовозобов`язаних, наявні проблемні питання та пропозиції щодо їх врегулювання в строки, визначені розпорядженнями про проведення мобілізації;

- вживають в межах своїх повноважень заходів до вирішення проблемних питань призову громадян на військову службу під час мобілізації.

Дослідженими судом доказами з`ясовано, що 28 квітня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено мобілізаційне завдання для видачі розпорядження начальника районної військової адміністрації «Про проведення заходів мобілізації людських та транспортних ресурсів на території району в період з 01 травня 2024 року по 31 травня 2024 року» із забезпеченням виконання завдань з призову на військову службу під час мобілізації на особливий період 1502 військовозобов`язаних та передачі 10 одиниць транспортних засобів.

Вищевказане розпорядження було направлено на ім`я голови Чернівецької районної державної адміністрації листом № М52дск від 28 квітня 20214 року та отримано останнім 29 квітня 2024 року.

29 квітня 2024 року в.о. голови Чернівецької районної державної адміністрації (начальника районної військової адміністрації) видав розпорядження № М 18-р дск про заходи проведення мобілізації людських та транспортних ресурсів на території району з 01 травня 2024 року впродовж 30 діб (посилання відповідачем в оскаржуваній постанові № 2399 від 11 червня 2024 року про те, що розпорядження № М 18-р дск було видано в.о. голови Чернівецької районної державної адміністрації 28 квітня 2024 року є помилковим).

Розпорядженням в.о. голови Чернівецької районної державної адміністрації № М 18-р дск від 29 квітня 2024 року вирішено провести на території району комплекс організаційних та практичних заходів з призову військовозобов`язаних та вилучення техніки з 01 травня 2024 року впродовж 30 діб у кількості 2171 осіб та 19 одиниць техніки. Планове завдання призову розподілено на вказаний період часу між територіальними громадами району із вказівкою на дії міських, селищних, сільських голів. Також, визначені завдання ІНФОРМАЦІЯ_1 (п. 5 розпорядження). Контроль за виконанням даного розпорядження залишено за головою районної державної адміністрації.

Як вбачається з розпорядження № 3-вд від 13 травня 2024 року на заступника голови Чернівецької районної державної адміністрації (заступника начальника районної військової адміністрації) ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків голови районної державної адміністрації (начальника районної військової адміністрації) на період з 14 по 25 травня 2024 року.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 як в.о. голови районної державної адміністрації (начальника районної військової адміністрації) мала організувати роботу з виконання законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тільки за період виконання нею обов`язків голови з 14 по 25 травня 2024 року, тому посилання відповідача у оскарженій постанові № 2399 від 11 червня 2024 року на порушення нею саме як в.о. голови районної державної адміністрації законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за весь травень 2024 року є необґрунтованим та безпідставним, оскільки вона не є суб`єктом відповідальності впродовж терміну, який не охоплюється періодом з 14 по 25 травня 2024 року.

Тому, навіть за умови допущення керівником Чернівецької районної державної адміністрації (начальника районної військової адміністрації) порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність ОСОБА_1 обмежується тривалістю виконання нею обов`язків голови районної державної адміністрації (начальника районної військової адміністрації) за період з 14 по 25 травня 2024 року.

Оскільки, заходи щодо виконання мобілізаційного завдання начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 квітня 2024 року були розраховані з 01 по 31 травня 2024 року, вони могли бути виконані за межі періоду з 14 по 25 травня 2024 року, протягом якого ОСОБА_1 виконувала обов`язки голови районної державної адміністрації, а тому твердження в оскаржуваній постанові про те, що позивачка порушила законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за весь період травня 2024 року є помилковим.

Крім цього, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, набрав чинності 18 травня 2024 року, тому інкримінування відповідачем позивачці порушення нею вимог даного Порядку до 18 травня 2024 року також є помилковим.

Суд також вважає обґрунтованими посилання позивачки, що Чернівецькою РВА на виконання мобілізаційного завдання були виконанні інкриміновані їй порушення, а саме утворено мобільні групи оповіщення із зазначенням даних посадових осіб; здійснено заходи щодо забезпечення виконання мобілізаційних планів та завдань; організовано заходи з підвищення кваліфікації працівників мобілізаційних підрозділів та працівників з питань мобілізаційної роботи; здійснено своєчасне оповіщення осіб зазначених у пропозиції № М52-ДСК від 28 квітня 2024 року; забезпечено прибуття громадян (військовозобов`язаних) у порядку залучення до виконання обов`язку щодо мобілізації та проінформовано про хід оповіщення громадян та виконання мобілізаційних завдань.

Так, 28 травня 2024 року листом № 4302 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено проект розпорядження «Про створення груп оповіщення на території Чернівецького району Чернівецької області».

За наслідками розгляду вказаного листа, місцевою державною адміністрацією прийнято ряд розпоряджень від 28 травня 2024 року № 102-р «Про утворення груп оповіщення на території району», яким затверджено їх кількісний склад, чисельність та порядок їх роботи і розпорядження від 31 травня 2024 року № 104-р, яким визначено посадових осіб структурних підрозділів РДА (РВА), які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Щодо організації підвищення кваліфікації, то листом від 31 травня 2024 року за № 01-33/1-750 відповідального працівника сектору мобілізаційної роботи зареєстровано на навчання у Київському Національному економічному університеті ім. В Гетьмана, з метою підвищення кваліфікації з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, у порядку визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 719.

Також, обґрунтованими є посилання позивачки про те, що Чернівецька РДА не є органом місцевого самоврядування як того зазначено у оскаржуваній постанові, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Суд звертає увагу, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП складаються лише з протоколу про адміністративне правопорушення, копії її паспорту та картки платника податку, розпорядження № 3-вд від 13 травня 2024 року, листа за № М52дск від 28 квітня 2024 року, розпорядження № М 18-р дск від 29 квітня 2024 року із додатком та постанови № 2399 від 11 червня 2024 року.

В той же час, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні та суду не надано під час судового розгляду даного провадження належні та допустимі докази про порушення ОСОБА_1 впродовж виконання нею повноважень в.о. голови ІНФОРМАЦІЯ_3 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, а саме інкримінованих їй ст. 4 п. 9, ст. 17, ст. 22 ч.ч. 3-5Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) та у справі № 686/11314/17 (К/9901/15541/18) від 15 березня 2019 року.

В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, не було запитано у позивачки інформацію щодо виконання мобілізаційного завдання для видачі розпорядження начальника районної військової адміністрації «Про проведення заходів мобілізації людських та транспортних ресурсів на території району в період з 01 травня 2024 року по 31 травня 2024 року», не опитано позивачку та інших службових осіб щодо виконання даного розпорядження, тощо.

Грубе порушення процедури притягнення позивачки до адміністративної відповідальності на думку суду є підставою для скасування спірної постанови.

Підсумовуючи викладене, суд ще раз відзначає, що здійснюючи судовий контроль щодо правомірності дій відповідача, суд має досліджувати належні та допустимі докази вчинення правопорушення. А належними та допустимими доказами є такі, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення правопорушення, та зібрані до моменту її розгляду посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте факт правопорушення не було підтверджено належними та допустимими доказами, до моменту винесення спірної постанови.

Відповідно до ст. 77 ч. 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року в справі № 463/1352/16-а зазначив, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 року в справі № 760/2846/17.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивачки ОСОБА_1 , викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивачку, а тому спростувати пояснення позивачки немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь особи відносно якої складена постанова, оскільки наявні у справі докази, зокрема постанова не дає підстав для висновку про скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, незважаючи на заперечення позивачкою своєї вини, відповідач, як суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивачки, тобто не тільки зафіксувати його шляхом складення постанови, однак такі докази відсутні та до письмових пояснень надані не були.

Отже, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачкою доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, відзив відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали б підтвердити факт порушення позивачкою законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та відповідно факт адміністративного правопорушення, відповідачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

За вказаних обставин, зважаючи на відсутність доказів вини позивачки, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю з вищенаведених підстав, що відповідає повноваженням суду передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

На підставі ст.ст. 210-1 ч. 3, 247 ч. 1 п.1, 293 КУпАП, керуючись ст.ст.5, 19, 7, 241-246, 250, 251, 255, 286, 297 КАС України,суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2399 від 11 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ляху Г.О.