Справа № 260/3452/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2024 року м. Ужгород№ 260/3452/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Плеханової З.Б. розглянувши у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 ТРАВНЯ 2024 РОКУ ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) , яким просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 28.06.2023 по 27.12.2023 (включно).

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 28.06.2023 по 27.12.2023 (включно).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні з військової служби а саме 27.06.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) з позивачем не здійснено повного розрахунку при звільненні, та він змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 260/7159/23 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини. Зобов`язано Окрему комендатуру охорони і забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 260/7159/23 , 26.04.2024 року виплачено ОСОБА_1 заборгованість із грошового забезпечення у сумі 156 254,37 грн., що підтверджується випискою по надходженням по кратці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Таким чином, будучи звільненим з військової служби та виключеним із списків особового складу 27.06.2023 року остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) провів з ОСОБА_1 - 26.04.2024 року.

20 травня 2024 року ухвалою ЗОАС відкрито спрощене позовне провадження в даній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

05 червня 2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив на позов з додатками, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Свої заперечення мотивує тим, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.09.2023, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі 260/7159/23 позивачу 26.04.2024 здійснено нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 156254,37 грн. (військовий збір - 2379,51 грн.).

Звертаючись до суду із позовами щодо стягнення коштів (в даному випадку позивач подав 4 позови (260/7158/23, 260/7160/23,260/7159/23, 260/8343/23) позивачу достеменно відомо, що розрахунок буде проведений за кожним рішенням суду окремо в залежності від дати прийняття рішення, відповідно у нього виникне право на звернення до суду із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, позивачу достеменно відомо, що не може бути «декілька» днів фактичного розрахунку (за різними рішеннями суду). Відтак, вказане свідчить про недобросовісну поведінку позивача щодо звернення з позовами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за результатами розгляду кожного позову окремо.

На думку відповідача, днем фактичного розрахунку - є день, коли позивач отримає кошти за останнім рішенням суду в рамках всіх позовів поданих до військової частини НОМЕР_1 . Проте в даному випадку, позивач самостійно визначив день фактичного розрахунку в рамках справи 260/1908/24.

Таким чином, відповідач з урахуванням рішення суду у справі №260/1908/24 відшкодує середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням вимог статті 117 КЗпП України - в межах 6 місяців, відповідно відповідач виконає обов`язок щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки позивач вже використав своє право на стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні у вигляді шестимісячного середнього заробітку.

Обставини встановлені судом.

Згідно з Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.06.2023 № 317-ОС майстер - сержанту ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас.

Відповідно до Витягу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.06.2023 № 337-ОС майстер - сержанта ОСОБА_1 виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 27.06.2023.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року у справі № 260/7159/23 :

- Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини.

- Зобов`язано Окрему комендатуру охорони і забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

26 квітня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 260/7159/23 виплачено ОСОБА_1 заборгованість із грошового забезпечення у сумі 156 254,37 грн., що підтверджується випискою по надходженням по кратці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі № 260/1908/24 :

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні 27 червня 2023 року.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 червня 2023 року по 27 грудня 2023 року (включно) у розмірі 251784,21 грн (двісті п`ятдесят одна тисяча сімсот вісімдесят чотири гривні 21 коп.).

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 червня 2023 року по 27 грудня 2023 року (включно) у розмірі 251784,21 грн (двісті п`ятдесят одна тисяча сімсот вісімдесят чотири гривні 21 коп.) здійснено на виконання Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 року у справі № 260/7158/23, яким зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із січня 2020 року по травень 2023 року грошового забезпечення, надбавок та доплат нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, із врахуванням раніше виплачених сум.

Проте в даному випадку, позивач самостійно визначив день фактичного розрахунку в рамках справи 260/1908/24.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 3 цього ж Кодексу встановлено що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюєтьсяКонституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 117 Кодексу КЗпП України в редакції до 19.07.2022 року було передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу (в день звільнення) при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Натомість, положенням цієї ж статті КЗпП України, в редакції Закону № 2352-ІХ, встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З урахуванням вищенаведених норм суд зазначає, що позивач у своїй позовній заяві самостійно визначив період, за який він просить здійснити стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 28.06.2023 р. по 27.12.2023 р. Правом на зміну предмету та підстав позову позивач не скористався.

Враховуючи, що визначення підстав та предмету позову законодавством покладено на позивача, з огляду на інші встановлені в даній справі обставини, зокрема, неодноразове звернення позивача із позовами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення цих сум за судовими рішеннями, з огляду на правову природу середнього заробітку за час затримки розрахунку, як своєрідної штрафної санкції відносно роботодавця за неправомірні дії відносно працівника суд, в даній справі, не вбачає необхідним вихід за межі позовних вимог, а відтак здійснює розгляд справи у відповідності до законодавства, в редакції чинній на момент подання позову та зазначеного у ньому періоді стягнення 28.06.2023 р. по 27.12.2023 р. року.

З огляду на викладене суд, в даній справі, не враховує висновки Верховного Суду у постановах від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, оскільки вказані постанови Верховного суду стосуються різних періодів, як до внесення змін до ст.. 117 КЗпП України так і після.

Як вже було зазначено вище стаття 117 КЗпП України в діючій редакції, на відміну від попередньої, обмежила стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні шістьма місяцями. При цьому вказаний обмежувальний строк застосовується до випадків, коли спір вирішений на користь працівника як повністю так і частково. Суд вважає, що встановлення даного обмеження законодавцем має наслідком визначення меж суддівського розсуду під час розгляду справи в частині максимальної суми стягнення середнього заробітку, проте не позбавляє суд застосовувати інші критерії для визначення справедливості стягненої суми як відносно працівника так і відносно роботодавця.

Підтвердженням правомірності застосування критеріїв співмірності при визначенні суми середнього заробітку за час затримки при звільненні, що підлягає стягненню слугують правові висновки Верховного Суду в постанові від 20.06.2024 в справі №120/10686/22. В пункті 58 згаданої постанови Верховним Судом зазначено:

«… фактично зміст частини першоїстатті 117 КЗпП Україниіз набранням чинності Законом України № 2352-IXне змінився, а лише доповнився формулюванням «але не більше як за шість місяців». Отже, обмеживши з 19 липня 2022 року шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець, як і в попередній редакції, норми частини першої статті 117 КЗпП України, не передбачав можливості зменшення його розміру. Протилежний підхід був сформований правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду з урахуванням її висновків про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. У згаданих рішеннях суду касаційної інстанції критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших. Разом з тим, такі критерії як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; причини тривалості невиплати заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - фактично не скасовані та/або змінені, починаючи з 19 липня 2022 року. Крім того, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19. Викладене не дає підстави вважати неможливим з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 КАС України застосування до спірних правовідносин сформульованих Великою Палатою Верховного Суду (постанови від 26 червня 2019 року та від 26 лютого 2020 року у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17) правових позицій щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону України № 2352-IX.»

Разом з тим, в межах даної справи, з огляду на прийняте судом рішення, не є необхідним дослідження та встановлення можливості або неможливості застосування судом при вирішенні спору про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 критеріїв зменшення суми, що підлягає стягненню виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. Суд лише звертає увагу позивача, що наведені ним рішення Верховного Суду, якими визначено неможливість застосування критеріїв зменшення суми середнього заробітку, з огляду на встановлення законодавцем обмеження шестимісячним строком, не є сталою практикою Верховного Суду.

Середній заробіток, вказаний в ст. 117 КЗпП України як одиниця виміру відповідальності роботодавця та компенсації майнових прав працівника, є сталою величиною, розмір якого визначається виходячи з грошового забезпечення, яке в дійсності виплачувалося в даному випадку за квітень-травень 2023.

Суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про те, що в період проходження військової служби або в день звільнення він був не згідний з розміром свого грошового забезпечення. Звернення в подальшому до суду та відсудження грошового забезпечення,в тому числі за квітень-травень 2023 не змінює розмір середнього заробітку для цілей передбачених статтею 117 КЗпП України. Крім того, як вже було зазначено вище, в справі 260/1908/24 за участю між тими ж сторонами, середньоденний заробіток позивача за період липень-серпень 2017 року встановлений у сумі 1375,87 грн.

Вирішуючи справу по суті спору суд зазначає, що позивач вже використав своє право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців поданням та вирішенням на його користь позову в справі 260/1908/24 . Вирішення спору в цій справі здійснювалося на підставі норм ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України № 2352-ІХ, а буквальне тлумачення вказаної статті свідчить, що обмеження стягнення шестимісячним середнім заробітком не залежить від періоду та/або суми заборгованості, а також випадків якщо така заборгованість стягується частинами.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем доведено необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адмінсуду проягм 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

СуддяЗ.Б.Плеханова