Справа № 489/4005/24
Суддя: Костюченко Г. С.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/4005/24
Провадження № 2-а/489/51/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Костюченка Г.С. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення

встановив:

В травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, інспектору 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2163497 від 16.05.2024; закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 16.05.2024, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. Паромний спуск, 16, вона начебто не подала сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, а саме лівий покажчик при повороті, чим порушила вимоги п. 9.2 б ПДР України. На підставі цього співробітник поліції виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки Правила дорожнього руху вона не порушувала. Вказує, що у зазначений час вона дійсно керувала транспортним засобом ЗАЗ з використанням засобів безпеки, а саме паску безпеки та при здійснення повороту вмикала відповідний покажчик. В цей час вона була зупинена працівниками патрульної поліції, які запитали в неї водійське посвідчення, страховку та документи на право власності на автомобіль. При цьому відеозапису начебто вчиненого нею правопорушення на її вимогу працівниками поліції надано не було; при розгляді справи про адміністративне правопорушення позивача не було ознайомлено з її правами; в оскаржуваній постанові не зазначено відомостей про технічний засіб, на який здійснювалась фіксація нібито вчиненого нею порушення; в оскаржуваній постанові відсутній підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

На переконання позивача, вище перелічені порушення свідчать про незаконність постанови серії ЕНА № 2163497, яка підлягає скасуванню, а справа про притягнення її до адміністративної відповідальності - закриттю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2024 у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

04.07.2024 на адресу суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що під час патрулювання 16.05.2024 інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Казимирович В.В., разом з напарником було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме водій транспортного засобу ЗАЗ 110307 з д.н.з. НОМЕР_1 керувала транспортним засобом та при здійснення повороту не вмикала відповідний покажчик, чим порушила п. 9.2 б в ПДР України. Після цього патрульними було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу. Водієм виявилась ОСОБА_1 . Поліцейський представився, надав для огляду свої документи, роз`яснив суть правопорушення та причину зупинки і перевірки документів, в зв`язку з чим просив пред`явити документи, зазначені в пп. 2.1, 2.4 а ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративних правопорушень, а саме п.9.2б ПДР України, інспектором було прийняте рішення про притягнення та винести постанову відносно ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписами, «відео факт» без зазначення на який технічний пристрій здійснений зазначений запис та з нагрудних відеореєстраторів 474667, 470565. Твердження позивача про те, що їй не було надано для ознайомлення відеодокази вчинення нею правопорушення, спростовуються матеріалами справи, а саме долученим до відзиву відеозаписом, де зафіксовано, як працівник поліції ознайомлює водія із записом про адміністративне правопорушення. Відео містить докази того, як ОСОБА_1 було роз`яснено її права, та вона відмовляється від підпису у постанові про адміністративне правопорушення. На переконання представника відповідача, вище перелічене свідчить про безпідставність вимог позивача, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Постановою серії ЕНА № 2163497 від 16.05.2024 встановлено, що 16.05.2024 о 16:33:20 в м. Миколаєві, вул. Поромний спуск, 16, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. Паромний спуск, 16, вона начебто не подала сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, а саме лівий покажчик при повороті, чим порушила вимоги п. 9.2 б ПДР України. На підставі цього співробітник поліції виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Правопорушення зафіксовано на БК 474667, 470565.

У вказаній постанові, яка виготовлена шляхом роздрукування з технічного пристрою, не зазначено відомостей про пристрій на який здійснювалася фіксація вказаного правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 9.2.б Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У даному випадку предметом доказування є факт не подачі сигналу світловим покажчиком повороту відповідно напрямку при повороті.

З матеріалів справи слідує, що факт руху автомобіля, яким керувала позивач, підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою нагрудного відео реєстратора № 474667 та № 470565, долученим представником відповідача до відзиву на позовну заяву. Разом з тим зазначене відео не містить доказів наявності скоєного правопорушення, зафіксовано лише спілкування працівників поліції з позивачем.

До відзиву представником також було надане відео: «відео факт»з фіксацією автомобіля чорного кольору марки MERCEDES - BENZ. Зазначений на відео автомобіль не є автомобілем, яким керувала позивач. Відеозапис наданий суду відповідачем з записом руху автомобіля по перше не має жодного відношення до автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 а по друге -невідомого походження, без зазначення у постанові технічного засобу за допомогою якого було здійснена така відео фіксація.

В свою чергу, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАСУ (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі), не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13.02.2020. у справі № 524/9716/16-а).

Проте в оскаржуваній постанові не міститься будь-яких посилань на технічний засіб, на який здійснено фіксування вказаного правопорушення, а саме не подачі ОСОБА_1 сигналу світловим покажчиком повороту відповідно напрямку при повороті.

Також зазначене відео не містить доказів керування позивачем автомобілем ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином вина позивача у вчиненні нею адміністративного правопорушення не доведена належними та допустимими доказами.

Щодо посилань позивача на протиправність оскаржуваної постанови в зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення

Положеннями КУпАП, які стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, установленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу у відповідності до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Звертаючи увагу на приведені вище норми законодавства, суд зазначає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення приймається посадовою особою, яка розглянула справу про адміністративне правопорушення, тобто після встановлення факту адміністративного правопорушення, з`ясування усіх обставин правопорушення, встановлення вини особи в його вчиненні, а також інших обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та мають значення для правильного вирішення справи.

В зв`язку із викладеним, суд погоджується із доводами позивача про те, що притягненню її до адміністративної відповідальності не передувала належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень (поліцейського).

Отже, є неправильними та такими, що не відповідають дійсним обставинам, посилання позивача на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення та застосування до позивача заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням відбулось на підставі і в порядку, встановленому законом, з додержанням принципу законності.

На переконання суду, наведене нівелює принципи обґрунтованості та всебічності вирішення справи про адміністративне правопорушення та безумовно спростовує правомірність рішення патрульного поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Постанова про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Отже, суд повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані працівниками поліції при складанні оскаржуваної постанови.

Аналізуючи обставини справи, досліджені матеріали, зокрема оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення якого її було притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти позову, оскільки вони не підтверджені неспростовними та достовірними доказами.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи беззаперечних доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Положеннями статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За результатом розгляду адміністративної справи позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

У відповідності до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2163497 від 16.05.2024 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1;

відповідач: інспектор 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Казимирович Володимир Володимирович, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1,м. Миколаїв.

Повний текст рішення складено 23.07.2024.

Суддя Г.С. Костюченко