Справа № 357/4529/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/4529/24 Суддя (судді) першої інстанції: Бебешко М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Маринчак Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліціїї про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліціїї про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтовано тим, 18 березня 2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області Департаменту патрульної поліції Панченко Павлом Олеговичем відносно ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1683775 від 18.03.2024 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП України. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а постанова винесена з істотним порушенням прав позивача та норм законодавства за відсутності належних та допустимих доказів. Позивач категорично заперечує факт керування транспортним засобом «DAEWOO LANOS», н. з. НОМЕР_1 17.03.2024 о 23 год. 50 хв., як це зазначено в постанові про адміністративне правопорушення, а відповідно перебування його в статусі водія. Вказав, що згідно п.1.10 ПДР, ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. В пункті 27 Постанови Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 визначено, що керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Крім того, позивач стверджує, що розгляд справи за наслідком якого відносно нього було складено Постанову серії ЕНА № 1683775 від 18.03.2024 о 01 год. 10 хв. та він був притягнутий до адміністративної відповідальності фактично здійснений відповідачем не був, чим було порушено його права на захист.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано постанову серії ЕНА № 1683775 від 18 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрито провадження в даній адміністративній справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 гривень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по наданню правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно зґясовано всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.07.2024.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 березня 2024 року о 01.10.19 поліцейським 2 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м. Біла церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП Панченко П.О. було винесено постанову серії ЕНА № 1683775, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 17.03.2024 о 23:50 а м. Біла Церква, вул. Крижановського, 14 водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS з н. з. НОМЕР_2 при цьому не мав права керування транспортним засобом, а саме на мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. До постанови додаються: відео з нагрудної боді-камери моторола № 477076, 477079

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Daewoo Lanos» з д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу є ОСОБА_3 .

У матеріалах справи містяться фотознімки автомобіля «Daewoo Lanos» з д.н.з. НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями.

У письмових поясненнях свідка ОСОБА_4 від 18.03.2024 року зазначено, що 17.0.2024 близько 23:50 він почув, що автомобіль поруч з будинком за адресою АДРЕСА_1 газує, після чого він виглянув у вікно і побачив, це авто «Daewoo Lanos» з д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на гойдалку на дитячому майданчику, внаслідок чого пошкодив гойдалку, після чого він спустився до нього і запитав, що трапилось, зрозумілої відповіді він не почув, після чого невідома йому особа пішла в під`їзд будинку, після чого він викликав поліцію.

Представником позивача додатково долучено до матеріалів справи постанову про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП; рішення заступника командира полку патрульної поліції м. Біла Церква від 08.04.2024 про скасування вказаної постанови; інформацію полку патрульної поліції щодо працівників поліції, які виїжджали на місце події; довідку щодо того, що позивач станом на 17.03.2024 не притягувався до адміністративної відповідальності; схему вулиць міста Біла Церква, з якої видно, що будинок по АДРЕСА_1 через чотири квартали від будинку по АДРЕСА_2 ; диски із відеозаписами обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху суду не надав, тобто не виконав обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення. Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення не містить даних, що до постанови про адміністративне правопорушення додано пояснення свідка. З відеозапису наданого представником відповідача не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, судом враховано також те, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розпочався 18 березня 2024 року о 02 годині 36 хвилин, в той час, коли постанова про накладення адміністративного стягнення винесена 18 березня 2024 року о 01 годині 10 хвилин, тобто розгляд справи відбувся через 01 годину 26 хвилин після винесення постанови та констатації факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

Також, згідно змісту постанови про вчинення адміністративного правопорушення, місцем вчинення правопорушення зазначено: АДРЕСА_1 , а згідно наданої представником позивача роздруківки з «Google maps» (карт), будинок по АДРЕСА_1 , знаходиться за чотири квартали (через чотири вулиці) від будинку по АДРЕСА_2 , в дворі якого було вчинено вказане адміністративне правопорушення, що вказує про дефект оскаржуваної постанови.

Натомість, апелянт вказує на те, що матеріалами справи зібрано достатньо доказів, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП. Вина позивача у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується, як показами свідка ОСОБА_4 так і визнанням своєї вини самим позивачем в момент винесення постанови про накладення відносно нього адміністративного стягнення. Працівниками поліції було допущено технічну помилку при зазначенні невірного місця вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує на те, що судом при прийнятті рішення не було враховано наданих відповідачем доказів та пояснень, не враховано хронологію подій за відеозаписом з нагрудних камер поліційських.

При цьому, стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що наряд патрульної поліції 17.03.2024 о 23 год. 59 год. отримали виклик на службовий планшет «Порушення ПДР» в якому було сказано, що водій в стані А/С на автомобілі Ланос срібного кольору НОМЕР_1 заїхав на територію дитячого майданчика. Водій в неадекватному стані пішов в під`їзд. Прибувши на місце події було виявлено заявника ОСОБА_4 , який повідомив, що 17.03.2024 близько 23 год. 50 хв. почув, що якийсь автомобіль поруч з будинком (м. Біла Церква, вул. Крижанівського 14) газує, після чого виглянув у вікно та побачив, що це авто «Daewoo Lanos» з д.н. НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на гойдалку в наслідок чого пошкодив її, після чого спустився до водія вищевказаного Т3 та запитав, що трапилось, чіткої відповіді не почув, після чого водій пішов у під`їзд, тоді викликав поліцію. Позивача на місці події коли прибув екіпаж не було, в свідка події було відібрано пояснення.

Обстеживши прилеглу територію та під`їзд на який вказав свідок в який пішов водій Т3 його було знайдено, ним виявився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на якого також вказав свідок, що саме він керував Т3 та здійснив наїзд на гойдалку пошкодивши її. Позивач працівникам поліції о 00:33:45, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру повідомив, що він здійснив паркування Т3 «Daewoo Lanos» з Д.Н.3. НОМЕР_1 .

Отже на переконання відповідача, на підставі пояснень свідка події та пояснень самого позивача, підтверджується факт керування ТЗ «Daewoo Lanos» з д.н.з. НОМЕР_1 .

Перевіривши згідно бази інформаційний портал Національної поліції «АРМОР» було встановлено, що позивач взагалі не отримував посвідчення водія відповідної категорії, отже не має права керування даним 13, тому працівниками поліції було прийнято рішення винести постанову за ч. 2 ст. 126 КАП. Подія фіксувалась на нагрудні боді-камери моторола № 477076, 477079, 477203 відеозаписи з яких на оптичних дисках DVD-R.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 показала, що вона є дівчиною позивача, який проживає в будинку по АДРЕСА_2 . 17 березня 2024 року близько 20 години вони прийшла до квартири позивача, а о 23.50 до даної квартири прийшов позивача та його товариш, анкетних даних якого вона не знає, а знає лише те, що він бойовий побратим її хлопця. Автомобіль «Ланос» належить її хлопцеві, проте останній ним не керує так як немає водійського посвідчення. Товариш її хлопця, будучи за кермом автомобіля, що належить її хлопцю, припаркував вказаний автомобіль поблизу дитячого майданчика. Через дві години її запросили працівники поліції для того, щоб вона написала розписку про отримання вказаного автомобіля. Позивач в той вечір транспортним засобом не керував, а керував останнім його товариш.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 показав, що 17 березня 2024 року він спав у квартирі будинку по АДРЕСА_3 , після чого його розбудила дружина та повідомила про гучний звук автомобіля в дворі будинку. Він через вікно побачив автомобіль «Ланос» знову пішов спати. Через 15-20 хвилин його повторно розбудила дружина та попросила вийти на вулицю і подивитися що трапилося так як у дворі також знаходився належний сім`ї автомобіль. Свідок, вийшовши в двір будинку та побачив рух назад автомобіля «Ланос». Після даного руху з автомобіля вийшов чоловік, який є позивачем у даній справі, закрив дверцята автомобіля та намагався іти від даного транспортного засобу. Свідок пояснив позивачу про те, що останній вчинив наїзд на дитячий майданчик, проте позивач чіткої відповіді свідку не надав, пішовши у під`їзд будинку, розташованого напроти будинку свідка. Чи була якась інша особа в автомобілі «Ланос» свідок не знає, так як до автомобіля не заходив. Після вказаного сідок викликав працівників поліції та надав їм свої пояснення щодо вчиненого. Йому телефонував адвокат позивача та просив прийти в судове засідання для дачі показів, при цьому сказавши, що його пояснення, надані працівникам поліції, не відповідають поясненням, зафіксованим працівниками поліції під час здійснення відео зйомки обставин події. Свідка розлютило те, що адвокат позивача сумнівається у правдивості його пояснень.

18 березня 2024 року о 01.10.19 поліцейським 2 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м. Біла церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП Панченко П.О. було винесено постанову серії ЕНА № 1683775, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3 400 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 17.03.2024 о 23:50 а м. Біла Церква, вул. Крижановського, 14 водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS з н. з. НОМЕР_2 при цьому не мав права керування транспортним засобом, а саме на мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. До постанови додаються: відео з нагрудної боді-камери моторола № 477076, 477079

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Daewoo Lanos» з д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу є ОСОБА_3 .

У письмових поясненнях свідка ОСОБА_4 від 18.03.2024 року зазначено, що 17.0.2024 близько 23:50 він почув, що автомобіль поруч з будинком за адресою АДРЕСА_1 газує, після чого він виглянув у вікно і побачив, це авто «Daewoo Lanos» з д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на гойдалку на дитячому майданчику, внаслідок чого пошкодив гойдалку, після чого він спустився до нього і запитав, що трапилось, зрозумілої відповіді він не почув, після чого невідома йому особа пішла в під`їзд будинку, після чого він викликав поліцію.

Представником позивача додатково долучено до матеріалів справи постанову про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП; рішення заступника командира полку патрульної поліції м. Біла Церква від 08.04.2024 про скасування вказаної постанови; інформацію полку патрульної поліції щодо працівників поліції, які виїжджали на місце події; довідку щодо того, що позивач станом на 17.03.2024 не притягувався до адміністративної відповідальності; схему вулиць міста Біла Церква, з якої видно, що будинок по АДРЕСА_1 через чотири квартали від будинку по АДРЕСА_2 ; диски із відеозаписами обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до даних відеозаписів обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності встановлено, що о 02 годині 36 хвилин 18 березня 2024 року співробітник патрульної поліції в службовому автомобілі розпочинає розгляд справи про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за статтею 126 КУпАП. Суд акцентує увагу на тому, що під час вказаної процедури працівником поліції оголошується, що відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення, після чого працівник поліції розпочинає процедуру розгляду даної справи, роз`яснює правопорушнику його права, передбачені статтею 268 КУпАП, у тому числі право на правову допомогу; порядок і строки оскарження постанови

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим звернення судом першої інстанції уваги на те, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розпочався 18 березня 2024 року о 02 годині 36 хвилин, в той час, коли постанова про накладення адміністративного стягнення винесена 18 березня 2024 року о 01 годині 10 хвилин, тобто розгляд справи відбувся через 01 годину 26 хвилин після винесення постанови та констатації факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, що вказує на допущення фундаментального порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім цього, колегія суддів зважає і на те, що згідно змісту постанови про вчинення адміністративного правопорушення, місцем вчинення правопорушення зазначено: АДРЕСА_1 , а згідно наданої представником позивача роздруківки з «Google maps» (карт), будинок по АДРЕСА_1 , знаходиться за чотири квартали (через чотири вулиці) від будинку по АДРЕСА_2 , в дворі якого було вчинено вказане адміністративне правопорушення.

Колегія суддів наголошує на тому, що в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Отже, відповідно до вимог статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, поліцейський спираючись на пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що невідома йому особа, яким виявився ОСОБА_1 , керував транспортним засобом та на твердження ОСОБА_1 про те, що він припаркував автомобіль, встановили факт його керування транспортним засобом.

Дійсно, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, проте постанова про адміністративне правопорушення не містить даних, що до постанови про адміністративне правопорушення додано пояснення свідка. З відеозапису наданого представником відповідача не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

У частині доводів апелянта про те, що позивач підтвердив, що він припаркував автомобіль, що є визнанням вини та підтверджує факт керування транспортним засобом, колегія суддів зазначає, що факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх аспектах.

Однак, з боку відповідача не надано суду достатніх доказів вчиненого з боку позивача порушення, яке йому інкримінувалося.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції за наслідком розгляду даного спору про те, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР відповідачем суду не надано, а також допущено порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності (сама постанова була складена раніше ніж розпочалася процедура розгляду вказаної справи про вчинення адміністративного правопорушення).

Крім цього, в порушення вимог ст. 276 КУпАП, згідно з якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, розгляд даної справи відбувся за чотири квартали від місця його вчинення і в постанові про накладення адміністративного стягнення невірно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення - АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_2 , що суперечить вимогам ст. 283 КУпАП щодо опису обставин, установлених під час розгляду справи.

Тому, за таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним, а тому, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а висновки суду першої інстанції по суті спору є правильними.

Щодо доводів апелянта про неспівмірність та необґрунтвоаність стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, колегія суддів враховує, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: 1) Договір про надання правової допомоги, укладений 19 березня 2024 року між адвокатом Солодовніковим Олександром Петровичем та ОСОБА_1 ; 2) Додаток № 2 до договору про надання правової допомоги від 19 березня 2024 року, згідно з яким встановлено розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги в Білоцерківському міськрайонному суді в розмірі 5000,00 грн.; 3) Акт приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, згідно з яким підтверджено факт надання правової допомоги в сумі 5000,00 грн.; 4) Розписку адвоката Солодовнікова О.П. про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5000,00 грн, як гонорару за надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У справі, що розглядається, було встановлено фіксований розмір гонорару. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не завлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд самостійно не обмежував їх розмір.

Отже, суд першої інстанції, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, мав підстави для висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази подані позивачем, є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а заявлена сума є співмірною зі складністю справи та не є явно завищеною.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Маринчак Н.Є.