Справа № 340/7831/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2024 року м.Дніпросправа № 340/7831/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 340/7831/23 (суддя Черниш О.А., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач-1) при прийнятті рішення №15 від 12.04.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача від 03.04.2023 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 14.07.1976 року по 19.09.1976 року, з 25.10.1991 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 09.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 20.10.1992 року, з 26.10.1992 року по 15.03.1996 року, з 01.12.1997 року по 01.03.1999 року, з 11.12.1999 року по 22.05.2000 року, з 14.06.2000 року по 03.07.2001 року, з 01.10.2001 року по 20.03.2008 року, з урахуванням довідки про заробітну плату №71 від 16.05.2021 року за період з січня 1977 року по грудень 1981 року, виданої АТ "Гідросила";

- здійснити нарахування виплати йому пенсії за віком з 03.04.2023 року, із зарахуванням періодів роботи в місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, з 22.12.1982 року по 25.04.1984 року, з 03.04.1984 року по 20.09.1990 року, з 26.09.1990 року по 23.10.1991 року, з 25.10.1991 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 09.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 20.10.1992 року, з 26.10.1992 року по 15.03.1996 року, з 01.12.1997 року по 01.03.1999 року, з 11.12.1999 року по 22.05.2000 року, з 14.06.2000 року по 03.07.2001 року, з 01.10.2001 року по 20.03.2008 року у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців шляхом здійснення розрахунку заробітку відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що усі періоди його роботи, які підтверджені записами у трудовій книжці, мають бути враховані до страхового стажу. Окремо позивач зазначав, що він у 1982 2008 роках працював у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та у районах Крайньої Півночі, тому ці періоди роботи мають бути враховані до його страхового стажу у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (далі відповідач-2) щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи, підтверджених записами у трудовій книжці, та стажу роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, набутого до 01.01.1991 року, у пільговому обчисленні;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 14.07.1976 року по 19.09.1976 року, з 25.10.1991 року по 09.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 20.10.1992 року, з 26.10.1992 року по 15.03.1996 року, з 01.12.1997 року по 01.03.1999 року, з 11.12.1999 року по 22.05.2000 року, з 14.06.2000 року по 03.07.2001 року, з 01.10.2001 року по 20.03.2008 року в одинарному розмірі;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а саме з 16.08.1982 року по 30.11.1982 року, з 22.12.1982 року по 25.04.1984 року, з 26.04.1984 року по 20.09.1990 року, з 26.09.1990 року по 31.12.1990 року у пільговому (кратному) обчисленні - один рік за один рік і шість місяців;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 з 03.04.2023 року перерахунок пенсії за віком з урахуванням перерахованого (збільшеного) страхового стажу та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду не погодився відповідач-1 (Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області), ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи з 14.07.1976 року по 19.09.1976 року, з 25.10.1991 року по 31.12.1991 року через недоліки у записах трудової книжки позивача про прийняття його на роботу. Періоди роботи позивача у РФ з 01.01.1992 року не зараховані до страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 року РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Починаючи з 01.01.2023, пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території РФ, призначаються на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФ по 31.12.1991 року. Щодо вимог позивача про врахування періодів роботи у районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі, у пільговому обчисленні, то позивач не надав трудові договори або інші документи, що підтверджують його право на відповідні пільги. Крім того, можливість пільгового обчислення такого стажу роботи, набутого після 01.01.1991 року, не передбачено законодавством і міжнародними угодами щодо пенсійного забезпечення.

Також скаржник зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є належним відповідачем у справі, оскільки не порушувало прав та інтересів позивача, не опрацьовувало його документи та не приймало спірного рішення.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи скаржника безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Просить рішення суду у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

У квітні 2023 року позивач у віці 68 років звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою від 03.04.2023 року про призначення пенсії за віком. До заяви додав довідку АТ "Гідросила" №71 від 16.05.2021 року про заробітну плату за 1977-1981 роки для обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати по 30.06.2000 року.

Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області, яке прийняло рішення про призначення ОСОБА_1 з 03.04.2023 року пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Цим же ГУ ПФУ обчислено страховий стаж позивача в 17 років 11 місяців 16 днів.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ №15 від 12.04.2023 року ОСОБА_1 з 03.04.2023 року призначено пенсію за віком, виходячи із страхового стажу 17 років 11 місяців 16 днів. Розмір пенсійної виплати обчислено у мінімальному розмірі 2520 грн., без урахування заробітної плати.

Згодом, ГУ ПФУ в Кіровоградській області провело перевірку обґрунтованості та достовірності довідки №71 від 16.05.2021 року про заробітну плату та склало акт №1100-1002-1/2518 від 01.06.2023 року про її відповідність первинним бухгалтерським документам.

На цій підставі ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийняло рішення №15 від 07.06.2023 року про перерахунок пенсії, яким з 03.04.2023 року здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи із заробітної плати за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, підтвердженої довідкою №71 від 16.05.2021 року та актом перевірки №1100-1002-1/2518 від 01.06.2023 року.

За розрахунками відповідача-1, страховий стаж позивача склав 17 років 11 місяців 16 днів (або 215 місяців), а коефіцієнт страхового стажу, визначений відповідно до статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 0,17917.

Заробітна плата, врахована для обчислення пенсії, склала 13382,07 грн. (12236, 71 грн. х 1,09360), де: 12236, 71 грн. - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки; 1,09360 - індивідуальний коефіцієнт заробітку, визначений із заробітної плати з 01.01.1977 року по 31.12.1981 року.

Загалом розмір пенсії, належної до виплати з 03.04.2023 року, відповідач-1 обчислив у 2520 грн., де: 2397, 67 грн. - основний розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (13382,07 грн. х 0,17917); 122, 33 грн. - щомісячна доплата до пенсії, передбачена пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 року "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" (до 2520 грн.).

У такому розмірі пенсія позивачу виплачується на день його звернення до суду з позовом.

Не погоджуючись із обчисленням відповідачами його страхового стажу, заниження якого призвело до заниження розміру його пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який частково задовольнив позовні вимоги, та вважає за необхідне зазначити наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (надалі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Згідно ч.2 ст. 27 Закону №1058-IV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок №22-1), який місить такі норми:

1.1. Заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1)...... подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

1.7. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

1.8. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).

2.1. До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви (досягнення особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, - у разі автоматичного призначення пенсії за віком (без звернення особи)).

4.7. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

4.8. Заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та "Про захист персональних даних". Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 "Деякі питання документування управлінської діяльності".

4.10. Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до статей 56, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637). Цей Порядок містить такі норми:

1. Основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

3. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

22. Стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

З аналізу наведених вище норм діючого законодавства, можливо дійти висновків, що відповідно до Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу). Пенсія за віком розраховується за єдиною формулою для всіх, а розмір пенсії обчислюється індивідуально для кожної особи і залежить від тривалості набутого страхового стажу особи (коефіцієнта страхового стажу), від величини одержуваного заробітку (доходу), з якого було сплачено страхові внески (індивідуального коефіцієнта заробітної плати), та часу виходу на пенсію. Основним документом, що підтверджує стаж роботи особи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (до 01.01.2004 року), є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки або відсутності у ній відповідних записів, що не дозволяє з`ясувати відомості про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Позивач при зверненні до ГУ ПФУ за призначенням пенсії за віком разом із заявою від 03.04.2023 року подав трудову книжку, у якій містяться записи про його трудову діяльність за 1975 - 2008 роки. Трудовий стаж позивач набув на території колишнього СРСР (УРСР та РСФСР) та Російської Федерації. У реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про стаж позивача відсутні.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , він з 14.07.1976 року по 16.07.1982 року працював у Кіровоградському заводі тракторних гідроагрегатів на різних посадах.

До страхового стажу позивача органами ПФУ враховано періоди його роботи на цьому підприємстві з 20.09.1976 року по 16.07.1982 року (5 років 9 місяців 27 днів), але не врахувано період з 14.07.1976 року по 19.09.1976 року (2 місяці 6 днів) з підстав того, що запис про прийняття на роботу не містить дати видачі приймальної записки.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 року №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд встановив, що у трудовій книжці позивача містяться записи про його роботу з 14.07.1976 року по 16.07.1982 року у Кіровоградському заводі тракторних гідроагрегатів. Записи у трудовій книжці про прийняття позивача на роботу, переведення та звільнення пов`язані між собою хронологічно, підтверджуються архівною довідкою АТ "Гідросила" №01-4/1015 від 07.06.2023 року. Доказів того, що ці записи є неправильними чи неточними, відповідач суду не надав. Відтак, незарахування періоду роботи з 14.07.1976 року по 19.09.1976 року до страхового стажу позивача є протиправним.

Крім того, згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 він у 1982 2008 роках працював у РСФСР та у РФ на підприємствах, розташованих у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме:

-з 16.08.1982 року по 30.11.1982 року-управління механізованих робіт треста "Сургутнефтедорстрой-ремонт",

-з 22.12.1982 року по 25.04.1984 року - управління будівництва Сургутської ГРЕС-2,

-з 03.04.1984 року по 20.09.1990 року - трест "Укртюмендорстрой",

-з 26.09.1990 року по 23.10.1991 року трест-площадка "Ноябрськдорстрой" ППДСО "Запсибдорстрой",

-з 25.10.1991 року по 09.10.1992 року - центральна база УПТО и КО п/о "Ноябрськнефтегаз",

-з 13.10.1992 року по 20.10.1992 року - трест "Ноябрськнефтедорстройремонт",

-з 26.10.1992 року по 15.03.1996 року - УПТО и КО п/о "Ноябрськнефтегаз",

-з 01.12.1997 року по 01.03.1999 року- Ноябрська центральна база ООО "Ноябрськнефтегаз",

- з 11.12.1999 року по 22.05.2000 року - ООО "Пургазавтотрансстрой",

- з 14.06.2000 року по 03.07.2001 року - АО "Ноябрськдорстрой",

- з 01.10.2001 року по 20.03.2008 року - ООО "Ноябрськнефтеспецстрой".

Відповідачі врахували до страхового стажу позивача періоди його роботи з 16.08.1982 року по 30.11.1982 року (3 місяці 15 днів), з 22.12.1982 року по 25.04.1984 року (1 рік 4 місяці 4 дні), з 26.04.1984 року по 20.09.1990 року (6 років 4 місяці 25 днів), з 26.09.1990 року по 23.10.1991 року (1 рік 28 днів). Ці періоди роботи зараховані до страхового стажу в одинарному розмірі.

Решту періодів роботи відповідачі не врахували до страхового стажу, пославшись на те, що оскільки з 01.01.2023 року РФ в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тому на осіб, які працювали в РФ після 01.01.1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу, а до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31.12.1991 року.

Щодо періоду роботи позивача з 25.10.1991 року по 31.12.1991 року, то він не врахований до страхового стажу через те, що запис про прийняття на роботу містить виправлення в даті видачі наказу про прийняття.

Відповідно до статті 4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, у тому числі Україна та Російська Федерація.

Ця Угода містить такі норми:

Стаття 1. Пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаття 5. Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Стаття 6. 1. Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. 2. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної угоди.

Стаття 11. Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Стаття 13. 1. Кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. 2. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, за умовами цієї Угоди Україна визнає трудовий стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної Угоди, та приймає необхідні для пенсійного забезпечення документи без легалізації.

Припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 29.11.2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" не позбавляє громадян України права на врахування періодів трудової діяльності, що мала місце в період її дії, до страхового стажу для призначення пенсії.

На час роботи позивача у РФ (до 2008 року) Україна та РФ були учасниками цієї Угоди, відтак її норми застосовуються до спірних правовідносин і не втрачають своєї сили для позивача.

Відповідачі при вирішені питання про наявність у позивача права на пенсію за віком повинні були врахувати трудовий стаж, набутий позивачем на території РФ до 2008 року.

Незарахування відповідачами періодів роботи позивача у РФ за 1992 - 2008 роки, підтверджених записами у його трудовій книжці, а саме з 01.01.1992 року по 09.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 20.10.1992 року, з 26.10.1992 року по 15.03.1996 року, з 01.12.1997 року по 01.03.1999 року, з 11.12.1999 року по 22.05.2000 року, з 14.06.2000 року по 03.07.2001 року, з 01.10.2001 року по 20.03.2008 року - до його страхового стажу для призначення пенсії є протиправним.

Доводи органу ПФУ про неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 25.10.1991 року по 31.12.1991 року, коли він працював у центральній базі УПТО и КО п/о "Ноябрськнефтегаз", через виправлення у записі про дату видачі наказу про прийняття на роботу, яке міститься у трудовій книжці, суд вірно відхилив, оскільки позивач не може нести відповідальність за недотримання роботодавцем порядку ведення трудової книжки та помилки, допущені роботодавцем при оформленні трудової книжки. Така обставина не може позбавляти позивача права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пунктом "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року) постановлено робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк трьох років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються на цей час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 03.08.1972 року №590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року №1029.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, у період з 1 березня 1960 року до 1 січня 1991 року; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року та від 29.09.1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148.

При цьому, основним документом, що підтверджує факт роботи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, є трудова книжка. Для пільгового обчислення страхового стажу може бути надана або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупності.

В той же час чинним пенсійним законодавством в Україні, зокрема міжнародними договорами з пенсійного забезпечення, не передбачено пільгового обчислення стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року.

Факт роботи ОСОБА_1 у районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР до 01.01.1991 року підтверджується записами у його трудовій книжці з відповідними штампами. Спору про те, що населені пункти/місцевості, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі і до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, між сторонами немає.

Отже, наявні підстави для зарахування періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а саме з 16.08.1982 року по 30.11.1982 року, з 22.12.1982 року по 25.04.1984 року, з 26.04.1984 року (а не 03.04.1984 року, як вважає позивач) по 20.09.1990 року, з 26.09.1990 року по 31.12.1990 року до страхового стажу у пільговому (кратному) обчисленні - один рік за один рік і шість місяців.

Підстави для зарахування у пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі відсутні. Такі періоди роботи, підтверджені записами у трудовій книжці, повинні бути враховані до страхового стажу в одинарному розмірі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 року у справі №459/2778/16-а, від 17.01.2023 року у справі №211/1910/17, від 14.03.2023 року у справі №160/20914/21 з подібними правовідносинами.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідачі допустили протиправну бездіяльність, оскільки при призначенні та обчисленні пенсії позивача за віком безпідставно не врахували до його страхового стажу періоди роботи з 14.07.1976 року по 19.09.1976 року, з 25.10.1991 року по 09.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 20.10.1992 року, з 26.10.1992 року по 15.03.1996 року, з 01.12.1997 року по 01.03.1999 року, з 11.12.1999 року по 22.05.2000 року, з 14.06.2000 року по 03.07.2001 року та з 01.10.2001 року по 20.03.2008 року, які підтверджені записами у трудовій книжці, у тому числі трудовий стаж, набутий на території РФ з 01.01.1992 року.

Також відповідачі безпідставно не застосували при обчисленні страхового стажу позивача норми пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV та не зарахували періоди роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР з 16.08.1982 року по 30.11.1982 року, з 22.12.1982 року по 25.04.1984 року, з 26.04.1984 року по 20.09.1990 року, з 26.09.1990 року по 31.12.1990 року у пільговому (кратному) обчисленні.

Така бездіяльність призвела до того, що відповідач-1 при обчисленні пенсії позивача занизив суму місяців страхового стажу та коефіцієнт страхового стажу, що зумовило заниження розміру пенсії, належної позивачу до виплати з 03.04.2023 року.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що такі права мають бути відновлені шляхом зарахування додатково до його страхового стажу періодів роботи, які безпідставно не були враховані при призначенні пенсії, а також зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР до 01.01.1991 року у пільговому обчисленні - один рік за один рік і шість місяців, та проведення відповідного перерахунку пенсії позивача.

Такий обов`язок вірно покладено саме на відповідача-1 територіальний орган ПФУ за місцем проживання позивача, який нараховує та виплачує йому пенсію, а тому доводи скаржника в апеляційній скарзі щодо неналежно визначеного судом відповідача у справі, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 висновків суду першої інстанції не спростовують. Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстави для його скасування відсутні. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 340/7831/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак