Справа № 260/10997/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10997/23 пров. № А/857/9262/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (головуючий суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород) у справі №260/10997/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.12.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: витребувати від Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України копію рапорту про звільнення, який було подано ОСОБА_1 в лютому 2023 року, надати результати службового розслідування за фактом втрати позивачем закріпленої зброї; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, на утриманні якого перебуває семеро дітей віком до 18 років; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, на утриманні якого перебуває семеро дітей віком до 18 років датою подання рапорту".

Позов обґрунтовує тим, що є військовослужбовцем Збройних Сил України. Позивач звернувся до начальника Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця семеро дітей віком до 18 років. Однак, відповідач його повідомив про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Таку відмову позивач вважає неправомірною.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути, з урахуванням висновків суду, рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2023 року щодо можливості звільнення його зі служби із Збройних Сил України в запас з підстав, визначених статтею 26 частиною 4 пунктом 2 підпунктом "г" Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку". У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що жоден з документів, що долучені позивачем до рапорту про звільнення від 06 листопада 2023 року не доводить факту утримання ним сімох дітей. Свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 засвідчують виключно факт того, що батьками цих дітей є позивач та колишня дружина ОСОБА_4 . Свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 засвідчують виключно факт того, що батьками цих дітей є позивач та дружина ОСОБА_7 (раніше ОСОБА_8 ). Тобто, зазначені документи засвідчують факт наявності дітей, а не їх утримання позивачем. Крім того, апелянт вказав, що ОСОБА_1 призупинена військова служба як такому, що дезертирував із Збройних Сил України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

04.06.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 17 від 18 січня 2023 року, позивача призначено на посаду розвідника І зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

08 листопада 2023 року на адресу ВЧ НОМЕР_1 на ім`я командира позивачем було направлено рапорт від 06 листопада 2023 року про звільнення ОСОБА_1 розвідника 1 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 з лав Збройних Сил України, на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні у нього чотирьох неповнолітніх дітей, та ще перебуванні на моєму утриманні ще трьох неповнолітніх дітей його дружини.

Листом ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 від 17 листопада 2023 року № 4422 позивача було повідомлено, що рапорт на звільнення за сімейними обставинами не погоджено, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують підстави для звільнення та призупиненням військової служби через самовільне залишення частини в районі виконання завдань за призначенням.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (Закон України № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 1 Закону України № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з статтею 2 Закону України № 2232-XII військова служба - є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Статтею 2 Закону України № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Колегія суддів зазначає, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військової частини НОМЕР_1 . В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходження військової служби та подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що він є батьком семи неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Апеляційний суд вказує, що підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України № 2232-XII.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, на утриманні яких перебуває троє і більше дітей віком до 18 років.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що від шлюбу із ОСОБА_4 позивач має двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 14 липня 2016 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 19 жовтня 2018 року.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2022 року по справі №301/3725/21 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 (гривень щомісячно на кожну дитину із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 14 грудня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, Іршавським відділом державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24 травня 2022 року відкрито ВП №69060840 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 .

На виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року від Іршанського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду надійшли матеріали виконавчого провадження № 69060840 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 , якими підтверджується факт сплати позивачем аліментів на утримання дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Станом на 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 06 серпня 2023 року між , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , було укладено шлюб.

У шлюбі, в якому наразі перебуває позивач із ОСОБА_7 , народилося двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 03 грудня 2022 року та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 від 12 січня 2023 року.

Отже, апеляційний суд зазначає, що позивач є батьком чотирьох дітей віком до 18 років та приймає участь у їх утриманні, а отже наявні підстави для розгляду питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Відповідно до абзацу 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Колегія судді звертає увагу, що позивач, звертаючись із відповідним рапортом щодо звільнення з військової служби надав відповідачеві лише нотаріально завірені копії свідоцтв про народження дітей, що в свою чергу не є доказом перебування у нього на утриманні трьох і більше дітей до 18 років. Крім того, позивач зазначив, що перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_9 , має право на участь у вихованні цих дітей, оскільки проживає однією сім`єю. На час укладення шлюбу, у дружини позивача ОСОБА_9 було троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_7 від 10 грудня 2012 року; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 від 04 серпня 2015 року; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_9 від 23 березня 2018 року.

Відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України (СК України) при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_9 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає лише за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Позивач до рапорту про звільнення з військової служби не додав доказів на підтвердження того, що ці діти не мають батька, діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути, з урахуванням висновків суду, рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2023 року щодо можливості звільнення його зі служби із Збройних Сил України в запас з підстав, визначених статтею 26 частиною 4 пунктом 2 підпунктом "г" Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі № 260/10997/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний