Справа № 520/5448/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 р. Справа № 520/5448/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 13.05.24 по справі № 520/5448/24

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії Національної поліції України, які полягають у незарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 13.10.2023 по 10.02.2024;

- зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 13.10.2023 по 10.02.2024 в розмірі 176290 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 13.10.2023 по 10.02.2024.

Зобов`язано Національну поліцію України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 47064 грн 58 коп.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп.

Національна поліція України, не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не застосував принципи розумності, справедливості та співмірності та не визначив суму середнього заробітку з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Натомість, на думку апелянта, належною сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача буде 3 097, 80 грн, враховуючи облікові ставки НБУ станом на дату остаточного розрахунку.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 у період з 01 серпня 2003 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та в період з 07 листопада 2015 року до 12 жовтня 2023 року проходив службу в органах Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України від 11.10.2023 № 1634 о/с дск ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 12 жовтня 2023 року, з виплатою компенсації за невикористані 24 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Вважаючи, що при звільненні позивач мав право на отримання виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час), додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік (09 діб), частину додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (1 доба), частину щорічної основної (6 діб) та додаткової (14 діб) оплачувані відпустки за 2022 рік, в загальній кількості 33 доби, яку йому не виплачено, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

Позивачу на підставі наказу Національної поліції України від 31.01.2024 №185 о/с здійснено виплату спірної компенсації в розмірі 47064,58 грн на підставі платіжного доручення №443 від 08.02.2024, яку виплачено 10 лютого 2024 року.

Вказані обставини учасниками справи не заперечувались.

Тобто, компенсація за невикористані дні відпусток за минулі роки у кількості 33 доби позивачу була виплачена 10 лютого 2024 року, фактично затримка розрахунку при звільненні складає 121 день.

Вважаючи, що відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за стягненням середнього заробітку.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув права на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 КЗпП України за час затримки з 13.10.2023 по 10.02.2024 у розмірі 47 064, 58 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент проведення остаточного розрахунку) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що на час звільнення позивача зі служби 12.10.2023, з ним не проведено повний розрахунок відповідачем, а саме - не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час), додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік (09 діб), частину додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік (1 доба), частину щорічної основної (6 діб) та додаткової (14 діб) оплачувані відпустки за 2022 рік, в загальній кількості 33 доби.

За наслідками судового оскарження вказаної вище бездіяльності Національної поліції України, ОСОБА_1 здійснено виплату спірної компенсації в розмірі 47064,58 грн на підставі платіжного доручення №443 від 08.02.2024, яку виплачено 10 лютого 2024 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зазначив, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

При цьому, за висновками суду першої інстанції, право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту з 13.10.2023 до дати остаточного розрахунку у розмірі 47 064, 58 грн., враховуючи редакцію ст. 117 КЗпП України чинну на час проведення відповідачем повного розрахунку.

Відповідач в апеляційній скарзі не заперечує право позивача на отримання середнього заробітку, проте вважає, що сума у розмірі 47 064, 58 грн. є необґрунтованою.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування в межах цієї справи принципу співмірності при визначенні суми середнього заробітку з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц колегія суддів відхиляє, оскільки правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладено щодо приписів ст. 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Натомість, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

У зв`язку з цим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Вказані висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22.

Отже, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні з 13.10.2023 по 10.02.2024 у сумі 47 064, 58 грн.

Колегія суддів у відповідності до вимог с. 308 КАС України не переглядає рішення суду у частині відмови в задоволенні позовних вимог через відсутність оскарження цієї частини позивачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. У іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції не перевірялось.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 по справі № 520/5448/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко