Справа № 160/810/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/810/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року (суддя Мінаєва К.В., повне судове рішення виготовлено 28 березня 2024 року) в справі № 160/810/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом Дніпропетровського окружного адміністративного суду (далі суд), Державної судової адміністрації України (далі ДСА) про:

визнання протиправною бездіяльності суду щодо непроведення повного розрахунку при виключенні зі штату суду позивача, а саме невиплати у повному обсязі суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 11 грудня 2023 року включно, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: 2270 грн у 2021 році, 2481 грн у 2022 році, 2684 грн у 2023 році;

зобов`язання суду здійснити повний розрахунок при звільненні та виключенні зі штату суду шляхом нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 11 грудня 2023 року включно, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: 2270 грн у 2021 році, 2481 грн у 2022 році, 2684 грн у 2023 році, з урахуванням виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

визнання протиправною бездіяльності ДСА щодо незабезпечення суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 11 грудня 2023 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: 2270 грн у 2021 році, 2481 грн у 2022 році, 2684 грн у 2023 році;

зобов`язання ДСА забезпечити суд бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 11 грудня 2023 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: 2270 грн у 2021 році, 2481 грн у 2022 році, 2684 грн у 2023 році;

визнання протиправними дій суду щодо зазначення у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 117 від 11 грудня 2023 розміру суддівської винагороди позивача станом на 11 грудня 2023 року, обчисленого, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн;

зобов`язання суду видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 11 грудня 2023 року з обчислення суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року визначена підсудність справи за Запорізьким окружним адміністративним судом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо непроведення повного розрахунку при звільненні та виключенні зі штату суду ОСОБА_1 , а саме не нарахування та невиплату у повному обсязі суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 11 грудня 2023 року включно, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

Зобов`язано Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 11 грудня 2023 року включно, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 11 грудня 2023 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Дніпропетровський окружний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпусток, вихідної допомоги позивачу за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 11 грудня 2023 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

Визнано протиправними дії Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо зазначення у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 117 від 11 грудня 2023 року розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 станом на 11 грудня 2023 року, обчисленого, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102,00 грн.

Зобов`язано Дніпропетровський окружний адміністративний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 11 грудня 2023 року, розмір якої розрахований, виходячи з посадового окладу судді, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частин третьої, четвертої статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн, встановленого статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік.

Відповідач ДСА в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що для застосування розрахункової величини 2 270 грн, 2 481 грн, 2 684 грн не передбачено бюджетних асигнувань, а розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, в тому числі, пов`язані із заробітною платою, виключно в межах бюджетних асигнувань.

Вважає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як ця справа має розглядатися в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 02 червня 2007 року № 485/2007 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 24 травня 2012 року № 4860-VI суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 обрано безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 28 листопада 2023 року № 1129/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року № 748-к ОСОБА_1 , суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду, 11 грудня 2023 року відраховано зі штату суду.

На підставі наказу № 748-к від 11 грудня 2023 року, рішення Вищої ради правосуддя від 28 листопада 2023 року № 1129/0/15-23 ОСОБА_1 видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 11 грудня 2023 року № 117, за змістом якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 117 291,60 грн, у тому числі, посадовий оклад 75 672,00 грн, доплата за вислугу 40% - 30 268,80 грн, доплата за науковий ступінь 15% - 11 350,80 грн.

Відповідно до інформаційної довідки від 08 січня 2024 року № 03-05, виданої Дніпропетровським окружним адміністративним судом, у період 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року базовий розмір посадового окладу судді розрахований, виходячи з прожиткового мінімуму 2102,00 грн, встановленого абз. 5 ст. 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік, Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ Про Державний бюджет України на 2022 рік та Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ Про Державний бюджет України на 2023 рік.

Ураховуючи те, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" і за приписами цього закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Судом першої інстанції зазначено, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень законів про державний бюджет на 2021, 2022, 2023 роки, якими закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тому заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді) є неправомірною.

Також суд першої інстанції, з огляду на те, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, а Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2021, 2022, 2023 роки, яким виділена сума коштів у недостатньому розмірі для забезпечення виплати позивачу суддівської винагороди, обчисленої з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2021 року - 2270 грн, на 1 січня 2022 року - 2481 грн, на 1 січня 2023 року - 2684 грн, дійшов висновку, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана з діяльністю Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, крім Верховного Суду (стаття 148 Закону № 1402-VIII).

Оскільки при складанні довідки від 11 грудня 2023 року № 117 Дніпропетровський окружний адміністративний суд при визначенні розміру посадового окладу позивача застосував величину прожиткового мінімуму, що встановлена абзацом п`ятим статті 7 Закону № 2710-IX, - 2102,00 грн, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2023 року, у розмірі 2684,00 грн, що передбачена абзацом четвертим статті 7 Закону № 2710-IX, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність таких дій.

Зазначені обставини стали підставою для задоволення позову.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 2007 року ОСОБА_1 обіймала посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 28 листопада 2023 року № 1129/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року № 748-к ОСОБА_1 11 грудня 2023 року відраховано зі штату суду.

В період з 01 січня 2021 року до 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 отримувала суддівську винагороду, обраховану з прожиткового мінімуму, який використовувався для обчислення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102,00 грн, що не заперечується сторонами.

Спірним в цій справі є питання правомірності обчислення та виплати позивачу суддівської винагороди, виходячи з установленого у законах України про державний бюджет України на 2021, 2022, 2023 роки прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 гривні.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 130 Конституції України установлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі Закон № 1402-VІІІ).

За положеннями статті 4 Закону № 1402-VІІІ судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону № 1402-VІІІ).

Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VІІІ).

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб (пункт 2 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VІІІ).

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків (частина дев`ята статті 135 Закону № ? ? 1402-VІІІ).

Засади та порядок фінансування судів установлені статтями 148, 149 Закону № 1402-VIII.

Частинами третьою, четвертою статті 148 Закону № 1402-VIII установлено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до частини першої статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб щорічно встановлювались:

- у 2021 році статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для: працездатних осіб з 1 січня у розмірі 2270 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня - 2102 гривні;

- у 2022 році статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 № 1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для: працездатних осіб з 1 січня - 2481 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня - 2102 гривні;

- у 2023 році статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 році № 2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для: працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Прожитковий мінімум застосовується для формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів (абзац сьомий частини першої статті 2 Закону № 966-XIV).

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (стаття 4 Закону № 966-XIV).

Повноваження та види розпорядників бюджетних коштів визначені статтею 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), відповідно до частини першої якої за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, Державна судова адміністрація України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (пункт 1 частини другої статті 22 БК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (пункт 4).

Частиною першою статті 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відтак, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом № 966-XIV.

Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" і за приписами цього закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Законом № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Законом № 1402-VIII, який є спеціальним для спірних правовідносин, закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Закони про державний бюджет на 2021, 2022 та 2023 рік фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, тому є цілком правильним висновок суду першої інстанції, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді), є неправомірною та, відповідно, про неправильність визначення розрахункової величини посадового окладу позивача, відмінної від тієї, що визначена спеціальним законом.

Висновок суду першої інстанції в цій справі відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постановах від 02 червня 2023 року у справі № 400/4904/21, від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22, від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі № 120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі № 240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі № 240/3795/22, від 15 серпня 2023 року у справі № 20/19262/21-а.

Зважаючи на положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Відповідач Дніпропетровський окружний адміністративний суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження у межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на відповідні роки.

Враховуючи, що розпорядники бюджетних коштів при затвердженні бюджетного кошторису на виплату суддівської винагороди у 2021-2023 роках застосовували розрахункову величину 2102,00 грн відповідно до законів України про державний бюджет на 2021, 2022, 2023 роки та з урахуванням доведених Міністерством фінансів України показників, тобто головним розпорядником бюджетних коштів ДСА України здійснювалось фінансування розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня Дніпропетровського окружного адміністративного суду для виплати суддівської винагороди саме із розрахункової величини 2102,00 грн, суд погоджує обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.

Доводи апелянта суд відхиляє та зазначає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правовому висновку Верховного Суду, а судом не встановлено підстав для відступлення від такого висновку.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду судом першої інстанції справи в порядку спрощеного позовного провадження суд зазначає таке.

За правилами частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Відповідно пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Частинами першою - другою статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною четвертою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, ця справи не є справою, яка відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України має розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, та за приписами частини четвертою статті 257 КАС України не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, тому суд відхиляє доводи апелянта стосовно помилковості розгляду цієї справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому посилання апелянта на те, що для правильного обрання форми судочинства необхідно розуміти, чи перевищує сума суддівської винагороди за спірний період 5000 євро, є цілком безпідставними, позаяк предметом позову в цій справі не є питання стягнення будь-яких сум суддівської винагороди.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції в частині протиправності зазначення у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 117 від 11 грудня 2023 року розміру суддівської винагороди позивача станом на 11 грудня 2023 року, обчисленого, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102,00 грн, а також зобов`язання суд видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 11 грудня 2023 року, розмір якої розрахований, виходячи з посадового окладу судді, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частин третьої, четвертої статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн, встановлений статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, тому судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року в справі № 160/810/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року в справі № 160/810/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 17 липня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов