Справа № 280/1314/24
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1314/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року (суддя Новікова І.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 11.01.2024 №80, щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, та із зарахуванням до стажу роботи за Списком №2 та до загального страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 04.09.1995 по 03.01.2024, починаючи з 04.01.2024.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року позов задоволено частково.

Суд вирішив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 11.01.2024 №80, щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, починаючи з 04.01.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 та до загального страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 04.09.1995 по 03.01.2024 та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального прав положення ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суд не врахував, що визначальним питанням для віднесення періоду роботи до стужу, який зараховується у подвійному розмірі є саме робота, яку виконував позивач. Чинним законодавством не визначено переліку закладів, які відносяться до інфекційних

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, 04.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ в м.Києві від 11.01.2024 №80, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням пільгового пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення не було доведено.

Також суд першої інстанції зазначив, що регіональні державні лабораторії Держпродспоживслужби не підпадають під визначення «інших інфекційних закладів (відділень) охорони здоров`я», а тому відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача у зазначеній установі у подвійному розмірі.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

На час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років (при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах), тоді як другий - у 55 років (при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, а відмова управління ПФУ в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50-ти річного віку, пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на те, що пенсійний вік становить 55 років, є протиправною.

Суд першої інстанції також вірно встановив, що матеріалами справи підтверджується, що позивачка має достатньо пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а доводи ГУ ПФУ в м.Києві про відсутність стажу є помилковими.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу позивача в подвійному розмірі період роботи з 04.09.1995 по 03.01.2024.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що додається.

В розділі 2 «Охорона здоров`я» у найменуванні закладів та установ зазначено, серед інших установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 визначає лише те, що робота осіб в установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держпродспоживслужби надає їм право про призначення пенсії за вислугу років.

Посилань на те, що період роботи у таких закладах має зараховуватися у подвійному розмірі до страхового стажу, положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 не містять.

Із роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27 січня 2010 року слідує, що «інфекційний заклад (відділення)» це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

Наказом МОЗ України від 28.10.2002 №385 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, в якому відсутні регіональні державні лабораторії Держпродспоживслужби.

Як встановив суд першої інстанції, протягом частини спірного періоду було чинним Положення про регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджене Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.03.2017 №120, відповідно до пункту 1 якого, регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Лабораторія) є державною установою ветеринарної медицини, яка створена відповідно до Законів України «Про ветеринарну медицину», «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» підпорядковується головному управлінню Держпродспоживслужби в області (далі - Головне управління) та належить до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба).

Згідно пункту 3 Положення №120, лабораторія є державною установою для лабораторної діагностики хвороб тварин та оцінки ветеринарно-санітарного стану харчових продуктів, побічних продуктів тваринного походження, кормових добавок, преміксів, кормів, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів та продуктів біотехнології, ґрунту, води питної та води для тварин, а також проведення лабораторних досліджень (випробувань) показників безпечності та якості об`єктів санітарних заходів, засобів захисту рослин, факторів середовища життєдіяльності людини, що мають шкідливий вплив на здоров`я населення, якості та незалежної експертизи товарів, якості насіння і садивного матеріалу, а також інших досліджень (випробувань) відповідно до галузі акредитації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що регіональні державні лабораторії Держпродспоживслужби не підпадають під визначення «інших інфекційних закладів (відділень) охорони здоров`я», а тому відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача у зазначеній установі у подвійному розмірі.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 17 липня 2024 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш