Справа № 320/29893/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року справа № 320/29893/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ;

представників відповідача - Отрода Т.Ю., Куцеконь Р.І.

Суть спору: 31.08.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), в якому просить суд, з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини позову від 26.03.2024:

- скасувати наказ МВС України від 31.07.2023 №1105 о/с про припинення державної служби та звільнення згідно з пунктом 4 частини першої статті 87 Закону України «Про Державну службу» (вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення) із 31.07.2023 ОСОБА_1 , державного службовця 6 рангу, головного спеціаліста відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України;

- скасувати наказ МВС України від 28.07.2023 №662 «Про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності»;

- поновити ОСОБА_1 , державного службовця 6 рангу, на посаді головного спеціаліста Відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України з 31.08.2023;

- стягнути з МВС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі;

- стягнути з МВС на користь ОСОБА_1 вартість лікування в поліклініці МВС, яке позивачу довелося оплатити після звільнення, бо розпочала остання його в період проведення дисциплінарного провадження в сумі 1200 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого їй необхідно було уточнити пункти 2, 3, 4 прохальної частини позову, зазначивши реквізити оскаржуваних наказів та посаду державної служби, на якій позивач просить суд її поновити, а також надати номери засобів зв`язку та офіційну електронну адресу відповідача.

26.03.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про усунення недоліків позову разом із уточненою позовною заявою, дослідивши які, суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 18.09.2023 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 07.05.2024, витребувано докази у справі від відповідача.

18.04.2024 на адресу суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву, клопотання про залишення позовних вимог без розгляду та витребувані докази.

24.04.2024 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву.

02.05.2024 через підсистему «Електронний Суд» представником позивача подано заяву про зміну предмету позову від 02.05.2024, в якій просить суд прийняти заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення фактичних та правових підстав позову новими.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 02.05.2024 про зміну предмету позову. Витребувано докази у справі від відповідача та відкладено судове засідання на 21.05.2024.

09.05.2024 на адресу суду від відповідача надійшли доповнення до клопотання про залишення позовних вимог без розгляду, відзив на заяву про зміну предмету позову, заперечення на відповідь на відзив.

21.05.2024 на адресу суду від відповідача надійшли витребувані докази.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача від 17.04.2024 №12/6-482 про залишення позовної заяви без розгляду. Судове засідання відкладено на 28.05.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 витребувано докази у справі від Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, а саме: копію постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000424 від 08.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 182 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Судове засідання відкладено на 09.07.2024.

03.07.2024 на адресу суду від відділу дізнання Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшли витребувані докази.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про неспівмірність вчиненого нею порушення обраному відповідачем заходу впливу у вигляді її звільнення з посади державної служби. Пояснює, що підставою для її звільнення став факт здійснення нею записів розмов у кабінеті, де вона працює. Водночас важливим є врахування причин, які призвели до вчинення нею такого проступку, а саме: записи розмов здійснювались у зв`язку з неналежним відношенням до неї начальника відділу, в якому вона працює.

Так, 21.02.2023 внаслідок образ, негативного ставлення та психологічного тиску зі сторони начальника відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України у позивача був діагностований гіпертонічний криз, про що свідчать відповідні медичні висновки. І лише на наступний день після вказаної події вона почала здійснювати записи розмов у кабінеті.

Позивач наголошує, що вона була доведена до відчаю, не знаючи як себе захистити від такого відношення з боку безпосереднього керівника остання не знайшла кращого способу, ніж як записувати розмови щодо неї за її відсутності. При цьому, позивач не вбачала в таких діях жодних тяжких наслідків.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що на робочому місці позивача було виявлено телефон (смартфон) із включеною на ньому програмою «Диктофон», що здійснював запис розмови у кабінеті. Сама позивач в зазначений час була відсутня на робочому місці, будь-кого з оточуючих про такі обставини (дії) не повідомляла. Свої дії позивач пояснила цікавістю та тим, що хотіла знати про те, що говорять про неї за її відсутності.

Під час дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією було виявлено, що у період часу з 22.02.2023 по 13.06.2023 позивачем було здійснено 27 прихованих (таємних, негласних) аудіозаписів розмов працівників відділу, в якому вона працювала, як з робочих, так і з особистих питань, та інших працівників апарату МВС, які зберігались на її особистому телефоні (смартфоні). Такі дії позивача прямо заборонені законом і є несумісним з подальшим проходженням нею державною служби. Тому, за твердженням відповідача, оскаржуваний наказ про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення є обґрунтованим.

Крім того, відповідач щодо твердження позивача з приводу мобінгу (цькування) керівником відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України зауважує, що позивач не зверталась зі скаргою до управління Державної служби з питань праці, яке реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або з позовною заявою до суду для захисту своїх прав. До того ж, жодним нормативно-правовим актом не передбачає можливості вчинення будь-яких протиправних дій відносно інших,навіть з метою захисту особистих та трудових прав.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву повторно стверджує, що своїми діями вона намагалися захистити себе. Доповнює, що до цього вона ходила на прийом до державного секретаря МВС України, де розповідала про ситуацію, яка склалася в колективі, про ставлення до неї начальника її відділу, про штучне «тормозіння» роботи. Про це вона повідомляла і першого заступника директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України. Проте вони її не почули.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив знову зауважує, що позивач повинна була здійснювати захист своїх прав виключно в межах чинного законодавства.

Присутні у судових засіданнях 07.05.2024, 21.05.2024, 28.05.2024, 09.07.2024 і 10.07.2024 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Присутні у судових засіданнях 07.05.2024, 21.05.2024, 28.05.2024, 09.07.2024 і 10.07.2024 представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Гребінківським РВ ГУ МВС України в Полтавській області 14.06.2008 (том 2, а.с.147-151).

08.05.2008 позивач прийняла присягу державного службовця (том 1, а.с. 80, зворотній бік).

За даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , з 30.06.2017 остання працювала на посаді державної служби у МВС України, зокрема з 07.02.2020 - на посаді головного спеціаліста відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення (том 1, а.с.22-30).

Згідно з відповідної записки директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України на ім`я Державного секретаря МВС України від 13.06.2023 №27468/12 ним у присутності його першого заступника, заступника та начальника відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України 13.06.2023 у період часу з 13 год. 20 хв. до 13 год. 40 хв. на робочому місці державного службовця 6 рангу, головного спеціаліста вказаного відділу ОСОБА_1 , розташованому у службовому кабінеті №317 адміністративної будівлі №2 комплексу адміністративних будівель МВС України за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, у якому знаходяться відділ регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України, був виявлений та зафіксований факт здійснення державним службовцем 6 рангу ОСОБА_1 прихованої несанкціонованої аудіофіксації інформації на телефон (смартфон) за допомогою програмного забезпечення додатка «Диктофон» (том 1, а.с. 115).

З метою перевірки обставин, викладених у зазначеній доповідній записці, наказом МВС України від 28.06.2023 №542 «Про порушення дисциплінарного провадження та утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи» порушено дисциплінарне провадження стосовно позивача та утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарної справи у визначеному в даному наказі складі (том 1, а.с.120-121).

25.07.2023 винесено подання дисциплінарної комісії за результатом дисциплінарного провадження стосовно державного службовця 6 рангу ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України, яким рекомендовано за вчинений дисциплінарний проступок застосувати до позивача звільнення з посади державної служби.

Зі змісту зазначеного подання дисциплінарної комісії вбачається, що у даному випадку об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, вчиненого позивачем характеризується умисним діянням, яке виразилося в порушенні службової дисципліни, а саме: Присяги державного службовця щодо дотримання вимог Конституції України, Закону України «Про державну службу», законодавства у сфері захисту та обробки персональних даних, із мотивів особистої неповаги до прав і свобод людей, що виразилося у вчиненні прямо заборонених законом дій у виді незаконного прихованого (негласного), тобто без повідомлення оточуючих втручання у приватне спілкування шляхом збирання, обробки та зберігання персональних даних про особисте та сімейне життя осіб (працівників апарату МВС) без їх згоди, а також даних, що стосуються службової діяльності, із застосуванням електронних технічних засобів через здійснення в період з 22.02.2023 по 13.06.2023 за місцем своєї роботи у службовому кабінеті №317 відділу регламентної підготовки та опрацювання проектів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України в адміністративній будівлі №2 комплексу адміністративних будівель за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, - 27 аудіозаписів (розмов) із застосуванням електронних технічних засобів, на особистий телефон (смартфон) за допомогою встановленого програмного забезпечення додатка «Диктофон», без наявності на те спеціальних повноважень, передбачених законом дозволів, погоджень та спеціальних процесуальних документів, з метою подальшого їх використання, а також у вчиненні дій, що шкодять авторитету державної служби, які виразилися у вчиненні дій проти інтересів державної служби, які суперечать покладеним на державного службовця обов`язкам, підривають довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету МВС України як державного органу.

Суб`єктивна сторона вчинення дисциплінарного проступку позивача є вчинення нею умисного проступку із особистих мотивів неповаги до прав і свобод окремих працівників апарату МВС України, що виразилося в порушенні Присяги державного службовця в частині недотримання вимог Конституції та законів України у сфері захисту персональних даних шляхом вчинення прямо заборонених законом дій у виді незаконного прихованого (негласного), тобто без повідомлення оточуючих втручання у приватне спілкування через збирання, обробку та зберігання персональних даних окремих працівників апарату МВС України, тобто без їх згоди, та інформації із службової діяльності із застосуванням електронних технічних засобів без наявності на те спеціальних повноважень, передбачених законом дозволів, погоджень та спеціальних процесуальних документів, з метою подальшого їх використання (том 1, а.с. 218-235).

За результатом розгляду дисциплінарного провадження та подання дисциплінарної комісії від 25.07.2023, наказом МВС України від 28.07.2023 №662 «Про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, визначеного пунктами 1, 4 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме: порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби, на позивача накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з посади державної служби (том 1, а.с.235).

Наказом МВС України від 31.07.2023 №1105 о/с «По апарату МВС» припинено державну службу та звільнено згідно з пунктом 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення) позивача з 31.07.2023 (том 1, а.с.236).

Вважаючи протиправними накази МВС України від 28.07.2023 №662 та від 31.07.2023 №1105 о/с, позивач звернулася до суду з метою їх скасування та поновлення на роботі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 01.05.2016 загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначав Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII).

Відповідно до статті 5 Закону №3723-ХІІ державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування, не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Згідно з статтею 17 Закону №3723-ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону №3723-ХІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

З 01.05.2016 окремі положення Закону №3723-ХІІ втратили чинність на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Частиною першою статті 8 Закону №889-VIII установлено, що державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню.

Згідно з частиною третьою статті 21 Закону №889-VIII особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Відповідно до статті 36 Закону №889-VIII особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

Особа, призначена на посаду державної служби вперше, виголошує Присягу державного службовця у присутності державних службовців структурного підрозділу, на посаду в якому її призначено, представників служби управління персоналом відповідного державного органу, підписує текст цієї Присяги і зазначає дату її складення.

Підписаний текст Присяги державного службовця є складовою особової справи державного службовця. Відомості про складення Присяги вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. На вимогу державного службовця про складення Присяги державного службовця робиться запис у трудовій книжці державного службовця.

У разі відмови особи від складення Присяги державного службовця вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади державної служби, і акт про її призначення на посаду скасовується суб`єктом призначення. У такому разі застосовується відкладене право суб`єкта призначення на повторне визначення переможця конкурсу.

Особа, яка вперше займає посаду державної служби, набуває статусу державного службовця з дня складення Присяги державного службовця.

Згідно з частиною першою статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 65 Закону №889-VIII передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 65 Закону №889-VIII порушення Присяги державного службовця та дії, що шкодять авторитету державної служби є дисциплінарним проступком.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

За правилами частини третьої статті 66 Закону №889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (частина п`ята статті 66 Закону №889-VIII).

Відповідно до статті 67 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

Обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; 4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; 5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Частинами десятою та одинадцятою статті 69 Закону №889-VIII обумовлено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Частиною другою статті 74 Закону №889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення (частина друга статті 74 Закону №889-VIII).

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення (частина третя статті 74 Закону №889-VIII).

Пунктом 4 частини першої статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

З аналізу викладеного вбачається, що у разі ж вчинення державним службовцем такого дисциплінарного проступку як порушення Присяги державного службовця до нього застосовується виключно такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади державної служби.

При цьому, передумовою звільнення з державної служби, яке є винятковим видом дисциплінарного стягнення, мають бути порушення, встановлені внаслідок проведення дисциплінарного провадження. У свою чергу, дисциплінарне провадження передбачає порушення дисциплінарної справи, розслідування обставин проступку, прийняття рішення за наслідками такого розгляду.

Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст Присяги державного службовця (який міститься в Законах №3723-XII та №889-VIII), дійшов таких правових висновків.

За змістом Присяги в основі поведінки службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011 у справі № 2-рп/2011.

За такого правового регулювання порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі №452/1661/16-а.

У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби до позивача було застосовано за вчинення умисних, прямо заборонених законом дій, які суперечать покладеним на державного службовця обов`язкам, підривають довіру до нього та принижують авторитет МВС України.

Ці дії полягали в незаконному прихованому втручанні у приватне спілкування шляхом збирання, обробки та зберігання персональних даних про особисте та сімейне життя працівників апарату МВС без їхньої згоди, а також даних, що стосуються службової діяльності, із використанням електронних технічних засобів.

Зокрема, у період з 22.02.2023 по 13.06.2023 позивач систематично здійснювала аудіозаписи (розмов) у службовому кабінеті №317 без повідомлення оточуючих на особистий телефон через додаток «Диктофон», без наявності спеціальних повноважень, дозволів та погоджень, з метою подальшого їх використання.

Судом встановлено, що дисциплінарна комісія заслухала вказані аудіозаписи, надані позивачем та приєднало їх до дисциплінарної справи, що підтверджується відповідним актом від 11.07.2023 (том 1, а.с.158-160).

Зміст та коментар позивача щодо кожного аудіозапису вказує на наступне:

1) аудіозапис датований 22.02.2023 (об`ємом 8,1 Мб, тривалістю 7 хв. 37 с.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і за своїм змістом розмови мали частково службовий, частково приватний (побутовий) характер;

2) аудіозапис датований 09.03.2023 (об`ємом 16 Мб, тривалістю 15 хв.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , невідомому чоловіку і за своїм змістом розмови мали приватний (побутовий) характер;

3) аудіозапис датований 16.03.2023 (об`ємом 7 Мб, тривалістю 6 хв. 38 с.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать начальникові відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , працівнику Департаменту персоналу МВС України ОСОБА_7 і за своїм змістом розмови мали службовий характер з питань наказу по особовому складу;

4) аудіозапис датований 20.03.2023 (об`ємом 10 Мб, тривалістю 9 хв. 38 с.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і за своїм змістом розмови мали приватний (побутовий) характер;

5) аудіозапис датований 20.03.2023 (об`ємом 5,8 Мб, тривалістю 5 хв. 27 с.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , невідомому чоловіку і за своїм змістом розмови мали характер з питань візування оргштатного наказу;

6) аудіозапис датований 21.03.2023 (об`ємом 11,3 Мб, тривалістю 10 хв. 37 с.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , невідомій жінці і за своїм змістом розмови мали частково службовий, частково приватний (побутовий) характер;

7) аудіозапис датований 21.03.2023 (об`ємом 7,8 Мб, тривалістю 7 хв. 20 с.) відтворено на всю довжину, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , невідомій жінці і за своїм змістом розмови мали частково службовий, частково приватний (побутовий) характер;

8) аудіозапис датований 10.04.2023 (об`ємом 44 Мб, тривалістю 41 хв. 11 с.) відтворено частково, голоси на ньому належать працівникам відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і за своїм змістом розмови мали приватний (побутовий) характер;

9) аудіозапис датований 13.06.2023 (об`ємом 45,5 Мб, тривалістю 42 хв. 34 с.) відтворено частково, на зазначеному аудіозаписі було зафіксовано факт виявлення керівником Департаменту юридичного забезпечення МВС України приховуваного аудіозапису у службовому кабінеті №317. Після чого відтворення аудіозаписів було припинено.

З пояснень позивача від 11.07.2023, наданих під час службового розслідування (том 1, а.с. 155-156), вбачається, що всі аудіозаписи зроблені нею на робочому місці у службовому кабінеті №317 адміністративної будівлі №2 Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ), як в обідню перерву, так і в робочий час, за її відсутності. Аудіозаписи вона робила з метою свого захисту у зв`язку з цькуванням зі сторони начальника відділу ОСОБА_3 . Вона хотіла надати їх керівництву Департаменту юридичного забезпечення МВС України як докази своїх слів. Про те, що будуть здійснюватися та здійснюється на робочому місці у службовому кабінеті №317 аудіозаписи розмов колег та інших працівників апарату МВС позивач нікого не повідомляла. Також позивач зазначила, що до своїх дій ставиться негативно, усвідомлює, що не повинна була це робити. Усвідомлює свою провину. З своїми посадовими обов`язками вона ознайомлена, присягу державного службовця підписувала.

У судовому засіданні 28.05.2024 позивач заперечила, що свідомо здійснювала всі аудіозаписи. Вона зазначила, що пам`ятає як вмикала додаток «Диктофон» на своєму телефоні десь три рази. Всі три записи розмов були без її участі. Коли вона їх здійснювала, то виходила з кабінету, розуміючи, що розмова буде про неї. На третій раз вона вийшла на обід та залишила свій телефон у кабінеті із включеним додатком «Диктофон», а коли повернулась її телефон вже був в руках директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України ОСОБА_8 , його першого заступника ОСОБА_9 , заступника ОСОБА_10 , які виявили запис на її телефоні.

Стосовно інших записів, то позивач вказала, що додаток «Диктофон» на її телефоні виведений у вкладку «Швидкий набір», тобто знаходиться прямо на панелі. Оскільки її телефон розбитий, то додаток вмикався самостійно.

У відповідь на пояснення позивача у судовому засіданні представник відповідача звернув увагу на те, що додаток «Диктофон» на телефоні позивача не вмикається шляхом натискання лише однієї кнопки. Тому такий додаток сам не міг включатися і його включали.

Суд зазначає, що на його прохання позивач в судовому засіданні увійшла в додаток «Диктофон» на своєму телефоні, здійснивши для цього декілька натискань.

В судовому засіданні також були прослухані та досліджені спірні аудіозаписи, на яких позивач, бажаючи перевірити чи не телефонував їй хтось під час здійснення аудіозаписів за її відсутності, зупиняє запис.

Отож твердження позивача про те, що аудіозаписи розмов (більше трьох) зроблені нею випадково є непідтвердженим. До того ж, про вади свого телефону під час службового розслідування позивач не повідомляла, що нею не заперечується.

Вирішуючи питання щодо співмірності застосованого до позивача дисциплінарного стягнення, суд виходить із того, що позивач, поза межами своїх службових обов`язків та в особистих інтересах, таємно записувала розмови працівників апарату МВС України і зберігала їх на своєму телефоні. Доказів надання згоди вказаних осіб на здійснення запису їх розмов суду не надано, як і не надано будь-яких доказів наявності у позивача законних підстав для втручання у приватне спілкування осіб та здійснення звукозапису розмов. Це свідчить про порушення позивачем багатьох вимог нормативно-правових актів, в тому числі й базових засад службової дисципліни та етичних норм поведінки державного службовця.

Суд наголошує, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України).

Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення чинного законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац 2 частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297-VI); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон №2657-XII).

Отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд, визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, а також право на збереження її у таємниці.

Посилання позивача на те, що дані аудіозаписи не містять жодної конфіденційної інформації про третіх осіб є безпідставним.

Інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11 Закону №2657-ХII).

У свою чергу, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону №2657-ХII).

Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону №2657-ХII).

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом (частини перша та друга статті 21 Закону №2657-ХII).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону №2657-ХII).

Конституційний Суд України в абзаці 1 пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30.10.1997 №5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

У рішенні у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20.01.2012 справа №1-9/2012 (№2-рп/2012) Конституційний Суд України висловив аналогічну позицію та зазначив, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №803/1203/17.

Таким чином, перелік даних про особу, які становлять конфіденційну інформацію, не є вичерпним. Він включає будь-які відомості про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, які стосуються особи та її членів сім`ї.

З прослуханих в судовому засіданні аудіозаписів вбачається, що такі містять переважно розмови працівників апарату МВС України (у тому числі по телефону) про особисте життя, про стан їх здоров`я тощо. Тому, такі відомості про фізичних осіб є конфіденційною інформацією.

З приводу твердження позивача про те, що зібрану інформацію вона не використала і до будь-яких наслідків її записи розмов не призвели, то суд звертає увагу, що позивач порушила особисті немайнові права інших осіб. Те, що позивач не використала зібрану інформацію у власних цілях, не зменшує юридичні наслідки такого втручання у приватне життя цих осіб.

Крім того, відділ регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України, в кабінеті якого позивач здійснювала приховані аудіозаписи (у тому числі, які носять службовий характер), здійснює опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів на їх відповідність вимогам правопису. Ці проєкти подаються на підпис керівництву Міністерства.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що працівники інших відділів приносять до їх відділу службові документи для перевірки, включаючи ті, що містять інформацію з грифом «ДСК».

Отже, сам факт можливого несанкціонованого (таємного) збору позивачем на власний гаджет інформації з обмеженим доступом про роботу МВС України (який є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зон тощо) в умовах воєнного стану вже є абсолютно неприпустимим. Такі дії могли сприяти витоку конфіденційної інформації і загрожувати національній безпеці.

Що стосується посилань позивача на те, що на деяких аудіозаписаз з 27 зафіксовано записаний лише храп, шум тощо, то суд зазначає, що це не спростовує наявність принаймні 9 аудіозаписів про службові та приватні (побутові) розмови працівників апарату МВС України, які були зроблені позивачем таємно і всупереч вимогам законодавства.

Стосовно доводів позивача про те, що своїми діями вона намагалась захистити себе від цькування (мобінгу) начальника відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України ОСОБА_3 , суд зазначає, що позивач повинна була захищати свої права у визначений законодавством спосіб: або звертатися до суду, або звертатися до контролюючих органів. При цьому, варто зауважити, що позивач не записувала розмови між нею та начальником, які підтверджувала б ці дії. Вона записувала розмови інших осіб, які не були пов`язані з можливим мобінгом.

Стосовно посилань позивача про закриття кримінального провадження за цими епізодами відносно неї, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 08.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 182 КК України, суд зазначає, що позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення Присяги державного службовця. Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних правових підставах.

Крім того, суд констатує, що вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з тим, що кримінальне правопорушення за статтями 477 і 182 КК України є формою приватного обвинувачення, тобто провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень. Оскільки до органу досудового розслідування не надходили заяви про вчинення кримінального правопорушення від осіб, розмови яких записувала позивач, то у кримінальному провадженні була відсутня потерпіла сторона. Водночас відсутність таких заяв про кримінальне правопорушення від осіб, яких записувала позивач, не вказує на те, що дії позивача не можуть бути кваліфіковані як дисциплінарний проступок.

Тому, проаналізувавши зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що відповідачем належними і допустимими доказами доведено факт вчинення дисциплінарного проступку позивачем, та законність застосування до неї дисциплінарного стягнення, враховуючи обставини вчинення проступку і в чому він полягає, характер та зміст вчиненого проступку, та те, що він вчинений позивачем проти інтересів служби, суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов`язків. Відтак, кваліфікація відповідачем дій позивача як порушення Присяги державного службовця є обґрунтованою.

Обставин, які б свідчили про невідповідність застосованого стягнення характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини позивача судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку оскаржувані накази МВС України від 28.07.2023 №662 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 31.07.2023 №1105 о/с про припинення державної служби та звільнення є правомірними.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 , державного службовця 6 рангу, на посаді головного спеціаліста Відділу регламентної підготовки та опрацювання проєктів нормативно-правових і розпорядчих актів та інших документів Департаменту юридичного забезпечення МВС України з 31.08.2023; стягнення з МВС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі та стягнення з МВС на користь ОСОБА_1 вартості лікування в поліклініці МВС, яке позивачу довелося оплатити після звільнення, бо розпочала остання його в період проведення дисциплінарного провадження в сумі 1200 грн., суд зазначає, що такі позовні вимоги є похідними від вимог про оскарження наказів МВС України від 28.07.2023 №662 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 31.07.2023 №1105 о/с про припинення державної служби, тому задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги результат розгляду справи, підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

В судовому засіданні 10.07.2024 проголошено вступну та резолютивну частину, повний текст рішення суду складено 15.07.2024.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.