Справа № 320/24554/23
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року справа №320/24554/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (ДПС, ГУ ДПС, податковий орган, контролюючий орган).

Просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2023 № Ф-14580-2615;

- зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача, виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 191516, 31 грн.

Ухвалою суду від 07.08.2023 (суддя Шевченко А.В.) судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду 05.04.2023 проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи, внаслідок чого матеріали справи передані для розгляду судді Скрипці І.М.

Ухвалою від 10.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Скрипкою І.М., вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що при поданні звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік допущено технічну помилку, а саме - у сумі в 1 копійку, через що звіт не було прийнято. Вказав, що за вказівками співробітників податкового органу подавав уточнюючі податкові декларації через зазначену обставину, однак фактично відбулося задвоювання сум. Наголошував, що подання уточнюючих податкових декларацій здійснювалося для виправлення помилки, а не є підтвердженням отримання додаткового доходу. Підкреслював, що не отримав від відповідної державної установи адекватної реакції на проблему, яка виникла не через ухилення від сплати податків, а через допущену помилку і невірну консультацію надану працівниками податкової.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалою суду від 10.04.2024 у ДПС витребувано усі належним чином засвідчені копії документів та матеріалів, на підставі яких винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2023 № Ф-14580-2615; така ухвала отримана податковим органом 12.04.2024, однак відповідні документи до суду подано не було.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю (є приватним нотаріусом), перебуває на податковому обліку у відповідача і є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

29.04.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік форми №Д5 (а.с.18,20), в якому вказано суму нарахованого єдиного внеску у 63838,76 грн., сума доходу, заявлена у податковій декларації 287348,41 грн.

Як видно із квитанції №2, пакет не прийнято, результат обробки: відомості зі звітності страхувальника не внесено до реєстру застрахованих осіб; виправте помилки та надішліть повторно документ (а.с.19).

Паперовий варіант вказаного звіту прийнято податковим органом (а.с.21-22).

Як видно із податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2016 рік, а також додатку 1 до такої декларації (розрахунку суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску) сума зобов`язань з єдиного внеску за 2016 рік - 63838,77 грн. (а.с.23-27).

Тобто різниця між сумою, вказаною у звіті форми №Д5 і податковою декларацією, становить 1 копійку.

Як видно з квитанцій від 29.04.2017 та від 28.04.2017, ОСОБА_1 перераховано на рахунок податкового органу суми у 44839,82 грн. та 19000 грн. відповідно (загалом 63839,82 грн.) у рахунок сплати єдиного внеску за 2016 рік (а.с.56-57).

Позивач пояснив, що хоча звіт форми Д5 не було прийнято, однак сума у 63838,76 грн. зазначалась в Інтегрованій картці як переплата.

22.09.2022, після виявлення помилки, позивачем подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік з додатком 1 (а.с.23-27), де, зокрема, зазначено суму зобов`язань з єдиного внеску за 2016 рік у 63838,77 грн.

ОСОБА_1 зазначав, що після консультацій з працівниками податкової для коригувань помилки і зменшення нарахувань ще тричі подавав уточнюючі податкові декларації (кожна із сумою єдиного внеску 63838,77 грн.). Судом досліджені такі уточнюючі податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік із додатком 1, подані 21.10.2022, 13.03.2023 та 15.03.2023 відповідно (а.с.28-52). Так, у всіх таких деклараціях загальна сума доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу вказана у 287348,41 грн., а сума єдиного внеску 63838,77 грн.

Позивач зазначив, що подання уточнюючих декларацій не призвели до виправлення помилки, натомість спричинили до збільшення суми неіснуючого боргу до 191516,31 грн.

12.04.2023 ДПС винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2023 № Ф-14580-2615 у сумі 162930,85 грн. (а.с.8).

У відповіді Головного управління від 14.05.2023 «Про розгляд звернення» (а.с.9) вказано, що ОСОБА_2 22.09.2022, 21.10.2022, 13.03.2023 та 15.03.2023 подано до ДПІ у Дніпровському районі уточнюючі декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, такі декларації оброблені і прийняті Пенсійним фондом України; а в інтегрованій картці платника відображено нарахування єдиного внеску на підставі таких декларацій на суму 255355,08 грн.

У подальшому ОСОБА_1 направив заперечення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) до ДПС України (а.с.11).

У рішенні про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.06.2023 (а.с.13-15) ДПС України повідомило, що за даними інтегрованої картки платника позивача його заборгованість з єдиного внеску станом на 31.03.2023 становить 162930,85 грн. Зазначено, що така заборгованість виникла внаслідок неповної сплати зобов`язання з єдиного внеску, самостійно визначеного у додатку ЄСВ 1 «Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску» за 2016 рік (від 22.09.2022, 21.10.2022, 13.03.2023 та 15.03.2023). Вказано, що саме на підставі цих даних і сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2023 № Ф-14580-2615.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (Податковий кодекс, Кодекс, ПК України).

За визначенням у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня;

Як закріплено у підпункті 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464).

За визначенням у пункті 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

За нормами пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини другої статті 7 Закону №2464-VI).

За змістом до частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

На час направлення первинного звіту позивачем діяв Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435. У розділі 2 такого Порядку визначалися загальні правила формування та подання звіту.

Так, у розділі 1 такого Порядку передбчалось, що звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів:

в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг;

на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації;

на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти;

надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

Як було закріплено у розділі 4 названого Порядку, звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Також Порядком №435 врегульовувалося питання виправлення помилок. Так, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб .

Законом України №115-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо подання єдиної звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податку на доходи фізичних осіб» змінено порядок подання звітності; передбачено подання такої звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України, за формою, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), що встановлюється центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Мінфіну від 02.10.2015 №859, із подальшими змінами, затверджено форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи. Так, у відповідності до цього наказу, зокрема, особи, які проводять незалежну професійну діяльність подають декларацію про майнових стан і доходи, у складі якої формують додаток ЄСВ. Тут же передбачено, що додатки є складовою частиною декларації і без декларації не є дійсними.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до пункту 3 розділу 6 такої Інструкції податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

За нормами пункту 6 розділу 6 Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, зокрема, вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності до пункту 66.1 статті 66 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є:

66.1.1. інформація органів державної реєстрації;

66.1.2. інформація банків, інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг про відкриття (закриття) рахунків платників податків та інформація емітентів електронних грошей про відкриття (закриття) електронних гаманців платників податків;

66.1.3. документально підтверджена інформація, що надається платниками податків;

66.1.4. інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків;

66.1.5. рішення суду, що набрало законної сили;

66.1.6. дані перевірок платників податків.

Згідно підпункту 21.1.10 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі.

За змістом пункту 66.2 статті 66 ПК України внесення змін до облікових даних платників податків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 №5 затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Порядок №5).

За визначенням у пункті 2 розділу 1 Порядку №5 інтегрована картка платника (ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

З метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Не пізніше наступного робочого дня після дня вручення платнику податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та / або рішення щодо єдиного внеску або отримання інформації про їх вручення працівник структурного підрозділу, що склав документ, вносить дату вручення документа до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

До настання граничного строку сплати/зменшення донараховані/зменшені суми за відсутності процедури адміністративного або судового оскарження не беруть участі у розрахунках.

За умови відсутності інформації про початок процедури адміністративного та/або судового оскарження з дня настання граничного строку сплати/зменшення відповідні донараховані/зменшені суми в ІКП беруть участь у розрахунках (пункт 3 підрозділу 3 розділу 5 Порядку №5).

Пунктом 2 підрозділу 13 розділу ІV Порядку №5 передбачено, що на підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення. У разі якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

За результатом з`ясованих у справі обставин і аналізу наведених норм права, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із дослідженим судом доказів, у випадку, який розглядається, мала місце технічна помилка при зазначенні суми єдиного внеску у звіті за 2016 рік в 1 копійку. При цьому, з метою усунення такої помилки позивач чотири рази направляв уточнюючі податкові декларації про майновий стан і доходи, у складі яких був додаток ЄСВ (розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску), де зазначалась відповідна сума ЄСВ із виправленням помилки у одну копійку. За неспростованими відповідачем твердженнями, такі направлення здійснені у зв`язку із усними рекомендаціями співробітників податкового органу.

У той же час, відповідач як при прийнятті таких документів податкової звітності, так і у подальшому при розгляді звернень позивача (заперечення та скарги), формально підійшов до вирішення спірної ситуації, просто процитувавши загальні норми законодавства. Також ДПС не звернуло уваги, що позивач чотири рази направляв уточнюючі декларації за той самий період із однаковими показниками, без збільшення сум податків і зборів. Натомість, після подання кожної такої декларації за той самий період, без збільшення задекларованих сум, суми нарахованого єдиного внеску додавалися як обов`язкові до сплати пропорційно кількості поданих уточнюючих декларацій. Відповідач не пояснив і не обґрунтував, чому суми єдиного внеску в уточнюючих деклараціях було просумовано. Суд погоджується з доводами позивача про те, що подання уточнюючих податкових декларацій здійснювалося для виправлення помилки, а не є підтвердженням отримання додаткового доходу.

Крім того, податковий орган не з`ясовував необхідну до сплати суму єдиного внеску, не перевірив факту його сплати/несплати. При цьому, докази сплати суми єдиного внеску за відповідний період позивач надав.

Суд наголошує на неприпустимості подвійної (потрійної і більше) сплати зобов`язань, у тому числі з єдиного внеску за відсутності підстав для цього.

Також суд звертає увагу, що відповідач не виконав у межах цієї справи обов`язку по доказуванню правомірності винесення оскаржуваної вимоги, не подав відзив, як і будь-які з витребовуваних судом документів, на підставі яких така вимога приймалася.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У цьому випадку оскаржувана вимога не відповідає перерахованим вимогам.

У зв`язку із наведеним, позовні вимоги у частині визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов`язання внесення змін до інтегрованої картки платника, суд зазначає наступне.

Відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані у картці правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

У то же час, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування в інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

При цьому, також відсутні підстави вважати, що право позивача буде порушено з боку відповідача після набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправною та скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

У разі набрання цим рішенням законної сили у позивача виникне право звернутися до контролюючого органу із вимогою про виключення з обліку спірної суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску; і лише відмова контролюючого органу провести дії з виключення з обліку спірних сум недоїмки з єдиного соціального внеску може бути оскаржена до суду.

Задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Отже, у випадку, який розглядається, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки саме таке рішення суду є підставою для вчинення податковим органом дій по виключенню з обліку сум єдиного соціального внеску, які визначали наявність недоїмки в інтегрованій картці платника. Таким чином, вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника є передчасною і задоволенню не підлягає.

Із урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у частині визнання протиправною і скасуванні вимоги про сплату боргу.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як видно з платіжної інструкції від 15.07.2023 позивачем сплачено судовий збір у сумі 2684 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1342 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 12.04.2023 № Ф-14580-2615.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1342 грн. грн. (одна тисяча триста сорок дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.