Справа № 260/4110/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 липня 2024 рокум. Ужгород№ 260/4110/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Дору Ю.Ю. розглянувши в письмовому провадженні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), у якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови листом за вих. №2834-2710/К- 02/8-0700/24 від 15.05.2024 р., у здійсненні нарахування та виплату суми пенсії ОСОБА_1 , що належала його матері ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю.

2. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату суми пенсії ОСОБА_1 , що належала його матері ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

15 липня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просить закрити провадження у справі, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 і залишилися неодержаними нею у зв`язку з її смертю, тому вважає, що дані спірні правовідносини повинні розглядатися у порядку ЦК України.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі суд вказує наступне.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 260/4327/21 позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_2 пенсії з 01 квітня 2019 року відповідно до статей 51, 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на підставі наданої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ХР16741 для перерахунку пенсії з урахуванням оновленого грошового забезпечення ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 довідку №ХР16741 та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року відповідно до статей 51, 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, на підставі наданої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ХР16741 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення ОСОБА_2 , з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало чинності 29.12.2021 та було пред`явлено до виконання.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.04.2023 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 квітня 1970 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

07.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою щодо виплати йому неотриманої суми пенсії його матір`ю у відповідності до положення ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пункт 7 частини першої статті 4 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач 07.05.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою щодо виплати недоодержаної пенсії його матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Порядок виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера унормований статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, якою передбачено, що:

Суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

В разі смерті пенсіонера членам його сім`ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зміст положень статті 61 Закону № 2262-XII також узгоджується зі змістом статті 1227 Цивільного кодексу України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, Закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді зокрема пенсії яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, які проживали спільно з отримувачем цих сум та які є доходом сім`ї.

У разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Позивач, посилаючись на те, що він членом сім`ї померлої та проживав разом з нею, звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області за виплатою суми, нарахованої, але не виплаченої їй за життя пенсії, в порядку, встановленому частиною першою статті 61 Закону №2262-XII.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази включення у спадщину сум, що підлягали виплаті померлій ОСОБА_2 . Відтак, дані спірні правовідносини не є спадковими.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 року по справі № 160/26335/23.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Спір, що виник у цій справі стосується оскарження позивачем дій ГУ ПФУ в Закарпатській області, як суб`єкта владних повноважень, що наділений владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлої, якій нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія і щодо виплати саме цих сум було прийнято акт індивідуальної дії.

З урахуванням наведеного, дійшов висновку, що спір у цій справі стосується публічно-правових відносин між суб`єктом владних повноважень та позивачем.

Посилання судових інстанцій на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 03.04.2019 у справі №808/1346/18 є помилковим, позаяк правовідносини, які виникли у зазначених справах відрізняються за фактичними обставинами від справи за позовом ОСОБА_1 .. Відмінність полягає у тому, що позивач у вказаних справах звертався за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати, тоді як позивач у даній справі звернувся до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлої ОСОБА_2 .. Реалізація цього права передбачена частиною першою статті 61 Закону №2262-XII за рішенням пенсійного органу.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в якій Суд дійшов висновку, що спір у подібних правовідносинах належить до адміністративної юрисдикції, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого, реалізація якого передбачена частиною другої статті 52 Закону №1058-IV (статті 61 Закону №2262-XII).

Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.04.2022 у справі №200/10136/20-а, в якій Суд дійшов висновку, що батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певних осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

Суд зазначив, що підхід, викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Як, зазначалось вище позивач реалізував своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФУ в Закарпатській області, проте не отримав таку виплату й фактично оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання, викладене у листі від 15.05.2024 року.

Застосовуючи зазначені правові висновки до обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись із цим позовом до суду, правильно визначив, що цей спір є публічно-правовим і відноситься до справ адміністративної юрисдикції.

Викладене свідчить про помилковість доводів відповідача, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до викладеного відсутні підстави для закриття провадження у справі, відтак у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 238, 242-246, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяЮ.Ю.Дору