Справа № 580/11554/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просила:

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, встановивши з 01.09.2023 доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII) в редакції чинній до 01.10.2017;

- зобов`язати відповідача з 01.02.2017 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 в повному обсязі та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 щодо встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у рішенні;

- у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зверталась до відповідача із відповідною заявою про зарахування до її страхового стажу періоди роботи з 01.01.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 в повному обсязі та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів, а тому спір у даній частині відсутній, що вказує на неможливість задоволення відповідних позовних вимог.

За результатом розгляду заяви позивача про здійснення перерахунку та виплати пенсії з доплатою до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII відповідач не прийняв належного рішення, тобто питання про проведення вказаного перерахунку відповідачем не вирішене. Тому, відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, встановивши з 01.09.2023 доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII, а для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у рішенні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що листом № 13578-13503/М-02/8-2300/23 відповідач фактично повідомив позивача про відмову у задоволенні заяви про перерахунок пенсії від 15.09.2023. Таким чином, результатом розгляду звернення позивача стала відмова пенсійного органу у перерахунку пенсії, викладена у листі відповідача № 13578-13503/М-02/8-2300/23.

Періоди роботи позивача у січні 2005 року, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2010 року підтверджуються записами у трудовій книжці, вони підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у повному обсязі. Проте відповідач протиправно не зарахував вказані періоди роботи позивача.

Замість зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з встановленням доплати з 01.09.2023 та зобов`язання зарахувати періоди до страхового стажу в повному обсязі та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів, суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду наданої у цьому рішенні. Водночас, такий спосіб захисту прав позивача є неефективним і може призвести до повторного порушення прав апелянта. Так, суд першої інстанції необґрунтовано не надав оцінки права позивача на перерахунок пенсії, не провів аналіз наявності або відсутності у позивача права на даний перерахунок, не надав жодної оцінки неправильно застосованій у цих правовідносинах нормі, а тому виконання такого рішення суду з врахуванням позиції відповідача, висловленій, зокрема, у листі-рішенні, призведе до того, що порушене право позивача залишиться не поновленим.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 26.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 зупинено апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили судового рішення судової палати Верховного Суду з розгляду справ щодо захисту соціальних прав справи № 300/3435/21.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 17.07.2024 поновлено провадження у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 із 09.06.2007 призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Листом від 19.10.2023 №13758-13503/М-02/8-2300/23 відповідач відмовив у проведенні перерахунку та виплаті пенсії відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ.

31.08.2023 на електронну пошту Головного управління надійшло два адвокатських запити від адвоката Чумака Романа Васильовича, в яких він просив:

- повідомити, чому до страхового стажу ОСОБА_1 не включено період роботи на підприємстві "Корсунь Шевченківська нафтобаза" з 27.06.2000 по 04.04.2002, відомості про який наявні в трудовій книжці;

- повідомити, чому до страхового стажу ОСОБА_1 не включено повністю періоди роботи у січні і лютому 2005 року, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2010 року;

- повідомити, коли було проведено перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , внаслідок якого до її страхового стажу враховано період травень-грудень 2010 року, та надати відповідний протокол перерахунку пенсії.

- повідомити, чому до пенсії за віком ОСОБА_1 не було застосовано норму частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Відповідач листом від 05.09.2023 № 2300-0304-8/58571 відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надав відповідь та інформацію на адвокатський запит. Повідомлено, що 01.02.2017 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 при якому страховий стаж за січень, березень 2005 року, травень - грудень 2010 року зараховано за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, пропорційно сплаченим страховим внескам, лютий 2005 року зараховано як повний місяць. Станом на дату листа, розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 2 місяці.

Позивач вважає, що у межах спірних правовідносин відповідач порушив її права, а тому звернулась до суду із вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зверталась до відповідача із відповідною заявою про зарахування до її страхового стажу періоди роботи з 01.01.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 в повному обсязі та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів, а тому спір у даній частині відсутній, що вказує на неможливість задоволення відповідних позовних вимог.

За результатом розгляду заяви позивача про здійснення перерахунку та виплати пенсії з доплатою до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII відповідач не прийняв належного рішення, тобто питання про проведення вказаного перерахунку відповідачем не вирішене. Тому, відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, встановивши з 01.09.2023 доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII, а для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у рішенні.

Щодо вказаних висновків суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Отже, перерахунок пенсії здійснюється за заявою, форма якої встановлена Порядком №22-1.

Частина 5 статті 45 Закону №1058-IV передбачає, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійною фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно із п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про призначення (перерахунок, переведення) пенсії, останній зобов`язаний розглянути подану заяву та прийняти відповідне рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Суд першої інстанції зазначає, що у даному випадку позивач чи уповноважений представник в порядку, встановленому Порядком №22-1, до органу Пенсійного фонду України саме із заявою про проведення перерахунку пенсії не зверталася, тому право позивача на перерахунок пенсії на час подачі адміністративного позову не порушене, а відповідно позовні вимоги щодо порушеного права на пенсійне забезпечення є передчасними та задоволенню не підлягають.

Водночас, далі по тексту оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції зазначає, що у даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області всупереч норм законодавства не прийняло жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача щодо встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII, тому суд не надає правову оцінку підставам, викладеним у його листі від 19.10.2023 №13758-13503/М-02/8-2300/23, оскільки такий документ не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4, частини першої статті 19 КАС України, відтак не може бути предметом судового розгляду. Тому суд зазначає, що у даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області не вчиняло дій щодо відмови позивачу у встановленні доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII, натомість, відповідач допустив протиправну бездіяльність через не прийняття жодного з рішень, передбачених Законом № 1058-IV.

Вказані висновки суду першої інстанції апеляційний суд розцінює критично.

В матеріалах справи наявна заява позивача про здійснення перерахунку пенсії встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ, відповідь на яку надано листом від 19.10.2023 №13758-13503/М-02/8-2300/23 за змістом якого відповідач відмовив у проведенні перерахунку та виплаті пенсії відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ з огляду на недоцільність такого перерахунку.

Тобто, відповідач зобов`язаний був за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії, прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії.

Натомість відповідач за результатами розгляду заяви позивача не прийняв одного із вказаних рішень, обмежившись направленням позивачу вказаного листа.

Водночас, у вказаному листі відповідач висловив свою позицію щодо відсутності підстав для проведення перерахунку пенсії позивача із встановленням доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ.

При цьому, суд першої інстанції не надав оцінки наявності у позивача права на проведення вказаного перерахунку та позиції відповідача щодо відмови у проведенні такого перерахунку, а тому виконання такого рішення суду з врахуванням позиції відповідача, висловленій у вказаному листі, призведе до того, що порушене право позивача залишиться не поновленим.

В той же час, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Колегія суддів вважає, що ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо прийняття належного рішення за заявою позивача про здійснення перерахунку пенсії встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ, не може спричиняти негативні наслідки для позивача, у тому числі й необхідність вжиття додаткових заходів для захисту та реалізації права на проведення вказаного перерахунку.

Відтак, апеляційний суд вважає, що направлення відповідачем листа від 19.10.2023 №13758-13503/М-02/8-2300/23 у відповідь на вказану заяву позивача фактично є діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ.

З огляду на зміст спірних правовідносин суд повинен надати оцінку правомірності вказаної відмови, встановити наявність чи відсутність у позивача права на здійснення перерахунку пенсії із встановленням доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ, а також вжити належних заходів для захисту та поновлення такого права у разі його порушення відповідачем.

На час призначення позивачу пенсії діяла редакція пункту 2 статі 56 Закону № 796-ХІІ, згідно із якою право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

У подальшому Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017, зокрема, до пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Отже, правове регулювання щодо права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж змінилось і у зв`язку із цими змінами Закон № 796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений пунктом 2 статті 56 цього Закону з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною другою статі 27 Закону № 1058-IV.

Ключовим є питання про поширення пункту 2 статті 56 Закону № 796-XII в редакції змін, внесених Законом № 2148-VIII на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за правилами якого умовою для збільшення громадянам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж є призначення їм пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону № 1058-IV.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.06.2024 у справі №300/3435/21 сформував наступні висновки:

(1) держава гарантувала зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особливі норми та умови пенсійного забезпечення як компенсацію особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону № 796-XII, редакцією пункту 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.

У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або шляхом запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту.

(2) до осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону № 796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи). Розповсюдження на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормовий стаж в залежності від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону № 1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом № 2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що позивачу призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ із 09.06.2007, тобто до набрання чинності Законом № 2148-VIII, позивач має право на перерахунок та виплату пенсії із встановленням надбавки до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 1% заробітку за кожен рік понад 15 років, відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII в редакції чинній до 11.10.2017.

Таким чином, відмова відповідача у здійсненні відповідного перерахунку, висловлена у листі від 19.10.2023 №13758-13503/М-02/8-2300/23, є протиправною.

З огляду на наведене та межі заявлених позовних вимог наявні підстави зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01.09.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 статті 56 Закону № 796-XII, збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, з урахуванням проведених платежів.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання відповідача з 01.02.2017 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 в повному обсязі та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Наведений в позовній заяві виклад вказаної позовної вимоги не відповідає вимогам зрозумілості та формальної логіки. Так, незрозуміло якою є кінцева дата періоду з 01.01.2005. Також незрозуміло проведення яких виплат має на увазі позивач у контексті даної вимоги.

Встановлено, що відповідач листом від 05.09.2023 № 2300-0304-8/58571 надав відповідь та інформацію на адвокатський запит та повідомив, що 01.02.2017 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , при якому страховий стаж за січень, березень 2005 року, травень-грудень 2010 року зараховано за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, пропорційно сплаченим страховим внескам, лютий 2005 року зараховано як повний місяць.

За наявними у матеріалах справи даними персоніфікованого обліку за період з 28.12.2004 по 28.01.2005 до страхового стажу зараховано один день, у травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2010 року - по 15 днів кожного місяця, грудні 2010 року - 23 дні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає неналежний виклад вказаної позовної вимоги помилкою представника позивача та розглядає позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача з 01.02.2017 зарахувати до страхового стажу позивача в повному обсязі періодів роботи позивача у січні та березні 2005 року, травні-грудні 2010 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

За змістом оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у цій частині з огляду на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії із врахуванням вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Колегія суддів зауважує, що за змістом положень Законів № 1058-IV та № 1788-XII зарахування періодів роботи до страхового стажу особи здійснюється без обов`язкового волевиявлення особи, зокрема, у формі подання відповідного заяви до органу ПФУ.

При цьому, позивач вправі оскаржити бездіяльність органу ПФУ щодо неврахування певного періоду роботи у складі страхового стажу незалежно від факту звернення такої особи до органу ПФУ із заявою про зарахування такого періоду роботи до страхового стажу.

Тому, висновки суду першої інстанції у частині апеляційний суд вважає помилковими.

Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Верховний Суд у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 11.10.2023 у справі №340/1454/21 зауважив, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 квітня 2005 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Згідно статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

У трудовій книжці ОСОБА_1 щодо вказаних періодів містяться записи про її роботу у ТОВ «ВШК+» з 28.12.2004 по 16.03.2005, у ПП ОСОБА_2 з 01.05.2010 по 31.12.2010.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.03.2005 по 16.03.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 у повному обсязі.

Для належного захисту прав позивача, порушеного вказаною протиправною бездіяльністю необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.03.2005 по 16.03.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 у повному обсязі.

Щодо періоду, за який необхідно врахувати вказані періоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно частин 1-3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Встановлено, що часткове неврахування вказаних періодів у складі страхового стажу позивача відбулось перерахунок пенсії ОСОБА_1 01.02.2017, водночас, з даним позовом до суду позивач звернулася 04.12.2023, тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 справі відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах. Так, зазначила, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Вказаний висновок підтримав також Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.06.2024 у справі №300/3435/21.

Варто зауважити, що отримання представником позивача листа відповідача від 05.09.2023 № 2300-0304-8/58571 не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а, адміністративне провадження №К/9901/42788/18 зазначив, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно частин третьої та четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин з позовними вимогами щодо зарахування періодів роботи позивача до її страхового стажу, такі позовні вимоги підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто за період з 04.06.2023 по 04.12.2023, а за період з 01.02.2017 по 03.06.2023 такі позовні вимоги належить залишити без розгляду.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Залишити без розгляду позовну заяву у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати з 01.02.2017 по 03.06.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.03.2005 по 16.03.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 у повному обсязі.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01.09.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, з урахуванням проведених платежів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01.09.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, з урахуванням проведених платежів.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 з 04.06.2023 періодів роботи з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.03.2005 по 16.03.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 у повному обсязі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з 04.06.2023 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.03.2005 по 16.03.2005 та з 01.05.2010 по 31.12.2010 у повному обсязі.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено та підписано 18 липня 2024 року.