Справа № 460/16007/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/16007/23 пров. № А/857/720/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, ухвалене суддею Недашківською К.М. у м. Рівне у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №460/16007/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2023 року позивач Головне управління ДПС у Рівненській області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 7146,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем в установлені законом строки вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги. Оскільки дані заходи не призвели до погашення податкового боргу відповідачем, на думку позивача, відповідно до пп.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України наявні правові підстави для стягнення такої заборгованості з відповідача у судовому порядку. Податковий борг виник внаслідок несплати грошових зобов`язань за платежем податок про доходи фізичних осіб, що сплачується особами за результатами річного декларування (110110500) в сумі 6636,39 грн, по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11011001) в сумі 497,43 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що зобов`язання, визначені ППР, не набули статусу податкового боргу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на момент звернення до суду із позовною заявою за відповідачем обліковувався борг 7146,69 грн, який виник за результатами самостійно визначених та несплачених боржником податкових збобов`язань згідно податкових повідомлень-рішень № від 30.11.2017, № від 30.11.2017, № від 30.11.2017.

Водночас, скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неналежного вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень, якими визначено податкові зобов`язання платнику, оскільки при надсиланні поштових відправлень платникові контролюючий орган орієнтувався на останнє відоме місцезнаходженя фізичної особи. На момент формування та надсилання згаданих повідомлень-рішень останньою податковою адресою є АДРЕСА_1 . Зауважує, що датою внесення інформації згідно даних ДРФО про адресні дані " АДРЕСА_2 " є 30.07.2020.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що зі змісту інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 вбачається, що за останнім обліковується податковий борг у розмірі 7146 грн 69 коп.

Повідомлення-рішення та податкова вимога на суму 7146,69 грн направлені та за адресою: АДРЕСА_1 .

Несплата відповідачем податкового боргу слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно достатті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням, вказаним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Згідно з пунктом 57.2. статті 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та встатті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними упідпунктах54.3.1 - 54.3.6пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюєтьсястаттями 95 - 99 ПК України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Вимога наведених правових норм щодо обов`язку платника податків сплатити визначену контролюючим органом суму податкового зобов`язання презумує обізнаність платника податків щодо такої суми. Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання протягом установленого строку.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 14.02.2003 по 16.12.2005.

Адреса фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_1 .

Стан платника податків: припинено, але не знято з обліку.

Місце проживання: АДРЕСА_3 .

Податкові повідомлення-рішення № від 30.11.2017, № від 30.11.2017, № від 30.11.2017 надіслані контролюючим органом на адресу: АДРЕСА_1 .

При цьому, податковий орган володів інформацією щодо припинення діяльності ФОП з 16.12.2005 та щодо фактичного місця проживання фізичної особи.

З огляду на встановлені обставини судом першої інстанції виснувано, що ППР надіслані на неналежну адресу відповідача, а тому не отримані платником податків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України тощо.

Згідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 809/12/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору, питання правомірності податкових повідомлень-рішень, якими визначені суми грошових зобов`язань, не може бути предметом доказування у межах даного позову, оскільки такі рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову в цій справі.

З урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання набуття сумою податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, статусу узгодженого та наявності правових підстав для стягнення податкового боргу.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 та 42.3 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Абзацами першим - третім пункту 45.1 статті 45 ПК встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4 пункту 70.4 статті 70 ПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Згідно доводів позивача, станом на момент подання заявленого позову грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Разом з тим, необхідним в межах спірних правовідносин є встановлення конкретної календарної дати надіслання (вручення) платнику податкового повідомлення-рішення та вимоги та перевірка дотримання порядку листування платників податків та контролюючих органів, визначеного ст.42 ПК України.

Доводи податкового органу про узгодження податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями повинні бути підтвердженні беззаперечними доказами дотримання вимог податкового законодавства щодо вчинення дій, що передують зверненню податковим оганом до суду за стягненням боргу із відповідача у судовому порядку. За частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує та не заперечується позивачем, що згадані податкові повідомлення-рішення, несплата зобов`язань за яким зумовила облікування за позивачем в інтегрованих картках платника заборгованості, скеровувались за адресою: АДРЕСА_1 .

Не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми пункту 42.2 статті 42 ПК. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.

Пунктом 58.3. статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, станом на час спірних правовідносин) визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Аналогічні норми містять пункти 3, 5 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2016 за №124/28254, в редакції, чинній на час спірних правовідносин.

Згідно пункту 6 розділу ІІІ зазначеного Порядку у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Згідно з відомостями ВОМІРМП Управління Державної міграційної служби в Рівненській області вих. №5688/6840 від 28.08.2023, наданими на запит Рівненського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.10.2017 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Також суд першої інстанції наголосив на тому, що станом на час прийняття податкових повідомлень-рішень від 30.11.2017 позивачу було відоме місце реєстрації та проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_2 .

Тобто, контролюючий орган допустився помилки при направленні відповідачу податкових повідомлень-рішень № від 30.11.2017, № від 30.11.2017, № від 30.11.2017 та вимоги форми «ф» №5839-17 від 20.07.2020 в частині зазначення адреси отримувача, а тому, відповідно до приписів статті 58 Податкового кодексу України зазначені рішення та вимога вважаються такими, що не вручені платнику податків, а сума грошового зобов`язання 7146,69 грн не є узгодженою. Водночас у зв`язку з неналежним направленням податкового повідомлення-рішення порушено право позивача на оскарження рішення контролюючого органку в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скерування податкових повідомлень-рішень за останнім відомим місцезнаходженняим фізичної особи, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є, зокрема прийняття владним суб`єктом рішення, вчинення дії (бездіяльності) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано. Повноваження контролюючого органу щодо здійснення адміністрування податків, зборів, обов`язкових платежів спрямованіна забезпечення виконання кожним конституційного обов`язкусплатити податки, збори, обов`язкові платежів установлених законом розмірах, порядку та строки. Неповідомлення особи про визначене їй за результатами податкового контролю податкове зобов`язання не буде відповідати меті, з якою надано це повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року у справі №826/11455/15.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.57.3 ст.57, зробивши висновок, що сума, про стягнення якої Головне управління ДПС в Рівненській області з відповідача звернулось до суду без дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань в установленому нормами Податкового кодексу України порядку.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу є безпідставними та необгрунтованими, що має наслідком відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 460/16007/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний