Справа № 725/594/24
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

Справа № 725/594/24

17 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Моніча Б.С.

суддів: Кузьмишина В.М. Залімського І. Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до Громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Водночас, апелянтом було заявлено клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року суд визнав неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказані громадянином Турецької Республіки ОСОБА_1 у заяві про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу Громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до Громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для забезпечення примусового видворення за межі території України залишив без руху. Запропонував апелянту протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

В межах становленого судом строку на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, обгрунтована тим, що в судовому засіданні був відсутній адвокат, який би міг надати відповідачу правову допомогу та роз`яснити строки та порядок оскарження судового рішення, а також відсутністю у відповідача повного тексту рішення.

Надаючи оцінку доводам апелянта, суд враховує, що для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

В розрізі розгляду питання про поновлення процесуальних строків, слід звернути увагу на те, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що наведені нею обставини дійсно перешкоджали їй вчасно скористатись наданим їй правом звернення до суду апеляційної інстанції.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства встановлені ст. 289 КАС України.

Частиною 16 ст. 289 КАС України вказано, що апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня проголошення судового рішення.

Як видно з матеріалів справи, судове рішення у даній справі проголошено Першотравневим районним судом міста Чернівці 25.01.2024 року, тобто 10-ти денний строк для подання апеляційної скарги у даній справі сплинув 05.02.2024 року.

При цьому апеляційна скарга подана відповідачем засобами поштового зв`язку лише 03.05.2024, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Першотравневим районним судом міста Чернівці було постановлено та проголошено 25 січня 2024 року у відкритому судовому засіданні за участі представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та перекладача ОСОБА_4 ..

Отже апелянт та перекладач були присутні під час оголошення судового рішення. При цьому, як вбачається з тексту рішення, судом першої інстанції було роз`яснено учасникам справи, що рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що викладені представником апелянта у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду обставини не є поважними та не пов`язані з дійсними істотними перешокдами для звернення до суду та залежать виключно від волі апелянта. Зокрема, суд звертає увагу, що у разі незрозумілості суті прийнятого судом рішення, апелянт не був позбавлений можливості звернутись за відповідною допомогою до спеціаліста (фахівця) у області права (адвоката) протягом найбличного часу після прийняття судом рішення. При цьому, апелянтом (представником апелянта) не наведено жодних обгрунтованих доводів та не надано суду жодних доказів, які б перешкоджали відповідачу звернутись за відповідною допомогою своєчасно, а не після спливу трьох місяців після прийняття судом рішення, строк на окарженння якого, між іншим, встановлено у термін 10 днів з дня проголошення судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 122 КАС України, при визначенні початку перебігу строку на звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Таким чином, вказані представником апелянта у заяві доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року є необґрунтованими та не свідчать про поважність причин пропуску апелянтом строку на звернення до суду із даною апеляційною скаргою.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06) нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, п. 41) ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Колегія суддів зауважує, що право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені апелянтом не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року.

Отже, за наведених обставин, колегією суддів встановлено, що вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без руху у визначений строк апелянтом не виконано.

Приписами пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України імперативно визначено, що у разі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження,

З огляду на те, що поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження апелянтом не зазначені, суд відмовляє апелянту у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч.3 ст.298, п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні заяви Громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до Громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для забезпечення примусового видворення за межі території України.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

4. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Моніч Б.С.

Судді Кузьмишин В.М. Залімський І. Г.