Справа № 520/8695/24
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 липня 2024 року Справа № 520/8695/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод Південкабель" (вул. Автогенна, буд. 7, м. Харків, 61009) до Харківської митниці (вул. Короленка, буд. 16-Б, м.Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005) про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Завод Південкабель" (надалі за текстом - ПАТ "Завод Південкабель", позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (надалі за текстом - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000037/2 від 16.01.2024, картку відмови у митному оформленні випуску №UА807200/2024/000047.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення UА807000/2024/000037/2 від 16.01.2024,, та картка відмови №UА807200/2024/000047 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ними порушено права та законні інтереси позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

В зв`язку із здійсненням діяльності Харківським окружним адміністративним судом з відправлення правосуддя в умовах ведення бойових дій на території Харківської міської територіальної громади, яка віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 № 75 (із змінами), розгляд справи було відтерміновано.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представником Харківської митниці 22.04.2024 через систему «Електронний суд» було подано відзив на адміністративний позов, у якому останній, посилаючись на безпідставність позовних вимог та вважаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості цілком обґрунтованим та законним, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Завод Південкабель" та фірмою "Resin Technology, LLC" Гротон, Массачуссетс, США укладено контракт №08-14-2015 від 14.08.2015, згідно з яким продавець ("Resin Technology, LLC" Гротон, Массачуссетс, США) продає, а покупець (ПАТ "Завод Південкабель") купує товар - смолу ПВХ на умовах CIF Одеса (Інкотермс 2010).

Відповідно до умов указаного контракту ціна, марка, і кількість товару вказується в специфікаціях, що оформлюються на кожну партію товару, що відвантажується.

Згідно з розділом 2 контракту №08-14-2015 від 14.08.2015 ціни на товар, проданий за цим контрактом, визначаються на підставі комерційної пропозиції фірми-продавця та підтверджуються підписанням відповідної специфікації. Валюта контракту - Долар США.

Остаточна вартість і кількість кожної партії вказана у відповідному інвойсі та специфікації повинні містити обов`язкові реквізити: посилання на номер і дату контракту, посилання на умови поставки відповідно до контракту, кількість і ціну товару, що поставляється.

В подальшому сторонами було складено та підписано на виконання умов контракту додаткові угоди №2 від 29.02.2016 №3 від 03.03.2016, №5 від 23.05.2016, №6 від 01.08.2016, №7 від 28.07.2017, №8 від 04.12.2018, б/н від 08.04.2019,№10 від18.04.2021, №12 від 18.08.2022 до Контракту №08-14-2015 від 14.08.2015, якими змінювались банківські реквізити Покупця, умови оплати, загальна вартість Контракту.

Відповідно до вимог пункту 2.5 контракту №08-14-2015 від 14.08.2015 сторони в специфікації №77 від 17.10.2023 погодили кількість товару, його ціну, загальну вартість поставки, умови поставки, упаковку, країну походження та відвантаження товару, інші обов`язкові реквізити.

У рахунку-проформі від 17.10.2023 №269Р000672 сторони погодили основні характеристики товару, а також ціну за одиницю - 0,84 дол. СІІІА/кг, строк та порядок оплати, загальні умови поставки, валюту оплати, дату відправлення, термін оплати рахунку- фактури.

На підставі рахунку-проформи від 17.10.2023 № 269Р000672 платіжним дорученням №199 від 20.10.2023 Покупець (ПАТ "Завод Південкабель") сплатив на рахунок Продавця («Resin Technology, LLC» Гротон, Массачуссетс, США) 27 720,00 доларів США як 50% передплати за контрактом № 08-14-2015 від 14.08.2015.

На підставі рахунку-проформи від 17.10.2023 № 269Р000672 платіжним дорученням №243 від 19.12.2023 Покупець (ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ») сплатив на рахунок Продавця («Resin Technology, LLC» Гротон, Массачуссетс, США) 27720,00 доларів США як 50% передплати за контрактом № 08-14-2015 від 14.08.2015.

Коносамент комбінованого транспортування № NAM6531531 засвідчив укладення договору перевезення вантажу морським судном у порт розвантаження Констанца, Румунія, прийняття вантажу для перевезення, а також надав право ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» одержати вантаж у місті поставки.

Комерційний рахунок-фактура № 23000960 від 17.11.2023 за контрактом № 08-14-2015 від 14.08.2015 засвідчив відвантаження товару 17.11.2023, поставку товару у порт розвантаження - Констанца, Румунія.

Крім того, Покупцем укладений Договір № 01/08/2016 від 01.08.2016 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів.

Також, Покупцем було отримано звіт про перевірку кількості та якості від 08.11.2023, пакувальний лист № 1182200-23 від 17.11.2023, автотранспортні накладні 694417, 694418 та 718472 від 08.01.2024, сертифікат походження товару від 17.11.2023, Довідки про транспортні витрати №№ 420539, 420539/1, 420539/2 від 09.01.2024 з рахунками на оплату транспортно-експедиційних послуг LS-4533570, LS-4533571, LS-4533572 від 09.01.2024, довідка з оцінками спот-цін на полімери в Америці та Азії, що містить інформацію біржових організацій про вартість товару, страхове свідоцтво від 17.1 1.2023 № 842, паспорт безпеки матеріалу від 22.09.2011, лист про склад продукції, копії митних декларацій країни відправлення 24ROST47, 24RОСТ63, 24RОСТ71 від 08.01.2024.

За результатами придбання товару відповідно до укладеного контракту, позивачем складено та подано до митного органу митну декларацію № 24UA06U2 від 15.01.2024.

Як встановлено судом, під час декларування вказаного товару за митною декларацією №24UA06U2 від 15.01.2024 та з метою митного оформлення товарів та на підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем надано до митного органу пакет документів, передбачений ст.53 Митного кодексу України.

Під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №24UA06U2 від 15.01.2024, спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів (додаються), зокрема за кодом 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості):

Під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №23UA58U1 від 21.12.2023, спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів (додаються), зокрема за кодом 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості), у зв`язку з чим відповідачем 15.01.2024 декларанта було повідомлено, що на виконання вимог стаття 54 Митного кодексу України та відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України запропонувала надати додаткові документи по ЕМД №24UA06U2: «В зв`язку з надходженням до ВКМВ запиту щодо вирішення спірного питання правильності визначення митної вартості товару, в зв`язку з недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів.

У відповідь на повідомлення митниці позивачем 15.01.2024 зазначено, що ПАТ "Завод Південкабель" надані всі документи, зазначено, що додатково подаватися нічого не буде та викладено прохання винести рішення про коригування митної вартості товару.

Судовим розглядом справи встановлено, що за результатами розгляду поданих документів митний орган 16.01.2024 відмовив ПАТ «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» у митному оформленні (випуску) товарів за заявленою декларантом митною вартістю, у зв`язку з чим оформив картку відмови прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807200/2024/000047 та прийнято рішення про коригування митної вартості № UА807000/2024/000037/2 від 16.01.2024, в якому у графі 33 вказано наступне: «У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено у електронному повідомленні, направленим декларанту.

Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст. 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; декларантом не надана експортна декларація, передбачена п. 6.1. Контракту від 14.08.2015 № 08-14-2015; відсутні каталоги, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) від виробника товару; відсутня інформація щодо вартості морського фрахту, інформація щодо вартості розвантажувальних робіт, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" та вимогам п.4.1.3. договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2026 № 01/08/2016; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплату морського фрахту, що не відповідає вимогам п. 4.1.3 договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2026 №01/08/2016; відсутня заява та акт виконаних робіт на транспортне перевезення, тобто можливе не додання всіх складових до розрахунку митної вартості; транспортні рахунки на оплату від 09.01.2023 №№ LS-4533570, LS -4533571, LS-4533572 надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно СМR наданих до митного оформлення; в СМR. не зазначено географічний пункт місця розвантаження; в транспортних рахунках на оплату від 09.01.2023 №№ LS-4533570, LS -4533571, LS-4533572 не зазначені географічні пункти щодо транспортування згідно умов поставки тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості; документ під кодом 4103 доп. угода 12 (умови оплати) відскановано та прикріплено до гр.44 в дуже поганій якості, що не дає змоги його ідентифікувати; а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи щодо митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.

Джерелом інформації для даного Рішення по товару є наявна у митного органу цінова інформація на ідентичний товар, зокрема того ж самого виробника, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор: №UA 500500/2023/44632 від 15.12.2023.

При прийнятті даного Рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 № 476. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) у відповідності до статті 64 МК України. Розрахунок митної вартості: товар 1) 1,22 USD/кг..

Позивач, вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, прийнятими із порушенням порядку, передбаченого митним законодавством та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст.257Митного кодексу України).

Згідно положень ст. 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п.п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.ч.3, 4 ст.64 Митного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64); митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях (ч. 2 ст. 64).

Відтак, відсутність підстав для визнання митної вартості товару, розрахованої самостійно платником чи декларантом, не означає виникнення безумовної підстави для визначення такої митної вартості Митницею без дотримання усіх юридично значимих факторів.

До таких факторів законодавцем віднесені і параметри, згадані у положеннях ст. 60 Митного кодексу України, де, зокрема, вказано, що під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (ч. 2 ст. 60); для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч. 3 ст. 60); ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч. 4 ст. 60); у разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч. 5 ст. 60).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного Кодексу України.

Судом при розгляді даної справи встановлено, що при ухваленні спірного рішення митний орган посилався на те, що надані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містили розбіжності.

Проте, відповідач не вказав яким чином зазначене впливає на правильність визначення митної вартості.

Крім цього, в оскаржуваному рішенні про коригування відсутні будь-які конкретні розбіжності та невідповідності, що зумовили витребування митним органом додаткових документів та прийняття оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що останнє містить висновки митного органу про встановлення порушень під час митного оформлення товарів, а саме: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; декларантом не надана експортна декларація, передбачена п. 6.1. Контракту від 14.08.2015 № 08-14-2015; відсутні каталоги, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) від виробника товару; відсутня інформація щодо вартості морського фрахту, інформація щодо вартості розвантажувальних робіт, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку, що суперечить вимогам Наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" та вимогам п.4.1.3. договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2026 № 01/08/2016; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплату морського фрахту, що не відповідає вимогам п. 4.1.3 договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2026 №01/08/2016; відсутня заява та акт виконаних робіт на транспортне перевезення, тобто можливе не додання всіх складових до розрахунку митної вартості; транспортні рахунки на оплату від 09.01.2023 №№ LS-4533570, LS -4533571, LS-4533572 надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно СМR наданих до митного оформлення; в СМR. не зазначено географічний пункт місця розвантаження; в транспортних рахунках на оплату від 09.01.2023 №№ LS-4533570, LS -4533571, LS-4533572 не зазначені географічні пункти щодо транспортування згідно умов поставки тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості; документ під кодом 4103 доп. угода 12 (умови оплати) відскановано та прикріплено до гр.44 в дуже поганій якості, що не дає змоги його ідентифікувати; а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи щодо митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари.

Надаючи оцінку вказаному, суд стосовно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів зазначає наступне.

Митним органом було направлено на адресу позивача лист, яким витребувано додаткові документи: відомості, що документально підтверджують відсутність: 1) обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) умов або застережень, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) умов за якими частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надходить прямо чи опосередковано продавцеві; 4) відносин пов`язаності між продавцем та покупцем, які вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Також, митним органом додатково були запитані наступні документи: виписку з бухгалтерської документації (транспортно-експедиційні рахунки, заявки перевезення, договори тощо); каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно ст.254 МКУ); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 №476.

Підприємством позивача 15.01.2024 за вих. № 12/04 надано митному органу лист, в якому зазначено, що підприємством надані всі документи.

Також, зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що стосовно доводів митного органу про відсутність каталогів, загальних справжніх прейскурантів (прайс-листів) від виробника товару останнім повідомлено суду, що до відповідача під час митного оформлення були подані довідка з оцінками спот-цін па полімери в Америці та Азії, що містить інформацію біржових організацій про вартість товару, рахунок-проформу від 17.10.2023 № 269Р000672, Комерційний рахунок- фактура № 23000960 від 17.11.2023, звіт про перевірку кількості та якості від 08.11.2023, пакувальний лист № 1182200-23 від 17.11.2023, автотранспортні накладні 694417, 694418 та 718472 від 08.01.2024, сертифікат походження товару від 17.11.2023, Довідки про транспортні витрати №№ 420539, 420539/1, 420539/2 від 09.01.2024 з рахунками на оплату транспортно-експедиційних послуг LS-4533570, LS-4533571, LS-4533572 від 09.01.2024, страхове свідоцтво від 17.11.2023 №842, паспорт безпеки матеріалу від 22.09.2011, лист про склад продукції, копії митних декларацій країни відправлення 24RОСТ47, 24RОСТ63, 24RОСТ71 від 08.01.2024.

Вказане свідчить про те, що позивачем був наданий вичерпний перелік документів, який був у його розпорядженні, для підтвердження митної вартості товару за ціною контракту відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Крім того, представником позивача вказано на надання показників біржових цін, які формуються виключно під впливом ринкового попиту та пропозиції, що дає змогу орієнтуватися учасникам ринку та прогнозувати хід торгів в майбутньому, і є найбільш точним показником дійсності ціни імпортованого товару.

Стосовно надання інформації про вартість морського фрахту, інформації щодо вартості розвантажувальних робіт представником позивача повідомлено суду, що запит такої інформації не передбачений ч.ч. 2, 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України.

Так, сторонами контракту від 14.08.2015 № 08-14-2015 погоджена ціна за товар, що включає в себе вартість доставки товару морем до порту Констанца, Румунія. Запит у продавця документів, які підтверджують вартість морського фрахту, розвантажувальних робіт не відноситься до прав покупця, оскільки є комерційною таємницею продавця.

З цього приводу позивачем, як покупцем, у спірних правовідносинах до митного органу був наданий коносамент для комбінованих перевезень та перевезень з порту до порту.

Під час розгляду справи встановлено, що оскільки доставка товару морем до порту Констанца, Румунія відповідно до умов договору від 14.08.2015 № 08-14-2015 включена у вартість товару за цим договором, то і "інформація щодо вартості морського фрахту, інформація щодо вартості розвантажувальних робіт" не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Стосовно посилання представника відповідача на наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" та відсутність банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку, суд зазначає, що під час розгляду справи було встановлено, що ці платіжні документи не запитувались Харківською митницею.

Також, суд зазначає, що згідно норм діючого законодавства та Правил заповнення декларації митної вартості встановлено обов`язок зазначення витрат на транспортування, а не подання в обов`язковому порядку транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

При цьому, як свідчать матеріали справи, у запиті на надання додаткових документів Харківської митниці процитовано перелік документів визначений частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, який запитується тільки в разі розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявних ознак підробки або не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, відповідного обґрунтування з посиланням на частину 3 статті 53 Митного кодексу України запит Харківської митниці про надання додаткових документів не містить.

Натомість вже в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару № UA807000/2024/000037/2 від 16.01.2024 відповідач послався на відсутність банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.

Щодо відсутності банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати морського фрахту, суд зазначає наступне:

Пункт 4.1.3. Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2016 № 01/08/2016 встановлює різні види транспортно-експедиційних послуг, які можуть надаватися за цим Договором Експедитором та порядок їх оплати.

Відповідач помилково вважає, що ПАТ "Завод Південкабель" мав оплатити морський фрахт (підпункт а) пункт 4.1.3 Договору) проте як зазначалося вище, погоджена ціна Товару за Контрактом від 14.08.2015 № 08-14-2015 включає в себе вартість доставки товару морем до порту Констанца, Румунія і покладається на Продавця - «Resin Technology, ELC» Гротон, Массачусетс, США.

Тобто Експедитор за Договором на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2026 № 01/08/2016 не надавав Позивачу послуги по перевезенню вантажу морським транспортом (фрахт), хоча Сторони цього Договору передбачили взагалі можливість надання таких послуг Експедитором.

Згідно з пунктом 1.2. Контракту від 14.08.2015 № 08-14-2015 Продавець продає, а Покупець купує товар - смолу ПВХ на умовах CIF Одеса (Інкотермс 2010).

Згодом у зв`язку з воєнними діями на території України та неможливості доставки товару до порту Одеси, Сторони Контракту від 14.08.2015 № 08-14-2015 у специфікаціях до Контракту погоджують умови поставки - CIF Констанца, Румунія, що цілком відповідає пункту 1.2. Контракту від 14.08.2015 № 08-14-2015.

Так, CIF - термін Інкотермс, означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну СІЕ на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати і ушкодження товару під час перевезення.

Відповідно до підпункту в) пункту 4.1.3. Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.08.2026 № 01/08/2016 за послуги з перевезення вантажу автомобільним або залізничним сполученням (при наземній доставці) здійснюються протягом трьох (3) банківських днів з моменту виставлення/видання Експедитором рахунку-фактури.

Стосовно ненадання заявки на транспортне перевезення, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 1.3. Договору № 01/08/2016 від 01.08.2016 у заявці сторони погоджують найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення, заплановану дату доставки вантажу, тип транспортного засобу, інформація про вантажовідправника та іншу необхідну інформацію, яка відноситься до транспортно-експедиційного обслуговування.

При цьому суд зазначає, що заявка на транспортне обслуговування має попередній характер, передує виконанню послуг експедитором, в ній не погоджується вартість послуг, які надаються експедитором, а отже, на нашу думку, не відноситься до транспортних (перевізних) документів, у визначенні пункту 6 частини 2 статті 53 Митного Кодексу України.

В той же час митним органом було запитано заявки перевезення, а заявку на транспортне обслуговування не було запитано у позивача при первісному митному оформленні товару, але вказано на її відсутність у спірному рішенні.

Щодо посилань відповідача, що транспортні рахунки на оплату від 09.01.2023 №№ LS-4533570, LS-4533571, LS-4533572 надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно СМR наданих до митного оформлення, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов договору № 01/08/2016 від 01.08.2016 клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати транспортно-експедиційне обслуговування, перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України та в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиційних послуг клієнту за домовленістю сторін.

Згідно з п. 2.2.2 договору № 01/08/2016 від 01.08.2016 експедитор має право доручити виконання цього договору третій особі, що свідчить про можливість у експедитора залучення третіх осіб для його виконання, а обов`язок за договором № 01/08/2016 від 01.08.2016 вчасно та якісно надати транспортно-експедиційні послуги та доставити товар у визначене місце. Зобов`язання покупця за договором № 01/08/2016 від 01.08.2016 прийняти доставлений товар шляхом підписання акту виконаних робіт, та оплатити виставлені рахунки за транспортно-експедиційні послуги.

Таким чином, відповідно до умов договору № 01/08/2016 від 01.08.2016 у позивача було право доручити виконання цього договору третій особі, що спростовує посилання відповідача на те, що транспортні рахунки на оплату надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно СМR наданих до митного оформлення.

Посилання що в транспортних рахунках на оплату від 09.01.2023 №№ LS-4533570, LS-4533571, LS-4533572 не зазначені географічні пункти щодо транспортування згідно умов поставки тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості є безпідставними, з огляду на таке.

Зазначення географічних пунктів місця розвантаження не є обов`язковим реквізитом рахунків на транспортно-експедиційне обслуговування.

Натомість не визначення географічних пунктів місця розвантаження саме у рахунках-фактурах на оплату транспортно-експедиційних послуг не має наслідком визнання їх недійсними чи іншим чином впливає на визначення митної вартості товару.

Відповідачем не було обґрунтовано вплив визначення географічного пункту місця розвантаження на встановлення митної вартості товару.

Стосовно не зазначення географічних пунктів місця розвантаження у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) судом встановлено таке.

У міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) міститься посилання та додається до них комерційний рахунок-фактура № 23000864 від 04.11.2023, де визначений отримувач та його адреса включно з географічним пунктом місця розвантаження. Безпосередньо у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) визначено найменування одержувача - PJSC YUZHCABLE WORKS, його адреса - AVTOGENNAYA ST,7 та поштовий індекс 61099. Тобто вказана вичерпна інформація, за якою цілком можливо встановити географічний пункт місця розвантаження товару.

Щодо посилань відповідача, що документ під кодом 4103 доп.угода 12 (умови оплати) відсканово та прикріплено до гр. 44 в дуже поганій якості, що не дає змоги його ідентифікувати, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься даний документ в належній якості. Більш того, відповідачем вказано код документа, назву та характеристику про що саме цей документ, таким чином посилання відповідача на неможливість ідентифікації є безпідставними.

Усе вищевказане, на переконання суду, свідчить на користь того що митним органом не було визначено у спірному рішенні передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості, обґрунтованих підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості.

Отже, представником позивача у наданих до суду поясненнях вказано, що на виконання вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України підприємством було подано повний пакет документ, а відтак у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів, а також при додатковому витребуванні доказів митним органом не було конкретизовано, які саме документи мають бути подані позивача, що в свою чергу не дало позивачу підстав для подання тих чи інших документів до митного органу.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що надані документи не дають підстав митному органу для виказування сумнівів.

Також, суд зазначає, що представником відповідача вказано посилання на дані з АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України і встановлення того, що рівень митної вартості ідентичних товарів у максимально наближений час є нижчою, проте до суду не надано доказів того, що вказане твердження відповідає умовам, наведеним у ч. 2 ст. 59 МК України, тому що до суду не надано доказів дослідження та встановлення обставин того, що задекларовані позивачем товари є ідентичними товарам, що вказуються відповідачем: за фізичними характеристиками, за виробником, за торгівельною маркою та іншими ознаками.

Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 59 Митного кодексу України митним органом не було дотримано умови порівняння, а подані позивачем документи є достатніми та такими, що у своїй сукупності підтверджують достовірність наданої інформації, а тому застосуванню підлягає перший метод визначення митної вартості товару.

Суд зазначає, що вказане підтверджується Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (затверджені наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195; надалі за текстом - Правила №598), оскільки у графі 33 рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення вбачається, що останнє не містять жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Так, відповідачем вказано лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості, що свідчить про помилковість зазначених доводів відповідача.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.12.2018 по справі №815/1670/17.

Відповідачем під час розгляду справи не надано до суду доказів здійснення детального порівняння, як і не надано доказів, які б підтверджували аналогічність характеристик імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначеного висновку відповідача.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесеного рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000037/2 від 16.01.2024 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення№UА807200/2024/000047, суд вважає, що вони підлягають скасуванню, оскільки прийняті не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, без дотримання вимог законодавства.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 139 КАС України позивачеві належить відшкодувати судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Завод Південкабель" (вул. Автогенна, буд. 7, м. Харків, 61009, ) до Харківської митниці (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2024/000037/2 від 16.01.2024, картку відмови у митному оформленні випуску №UА807200/2024/000047.

Стягнути з Харківської митниці (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Завод Південкабель" (вул. Автогенна, буд. 7, м. Харків, 61009, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 18.07.2024.

Суддя Супрун Ю.О.