Справа № 260/4590/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

18 липня 2024 рокум. Ужгород№ 260/4590/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2024 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , якою просить:

1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

2. Витребувати належним чином посвідчені копії наступних документів:

2.1. Від ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №466 від 04.06.2024р. щодо призову на військову службу під час мобілізації у складі команди НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Витяг);

- Довідку військово-лікарської комісії ф4 №123/998 від 04.06.2024р.;

- Заяву про взяття на військовий облік військовозобов`язаних вх. №1935 від 04.06.2024р.;

- Поіменний список начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1925 від 04.06.2024р.

Та інші документи, що слугували підставою призову на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

2.2. Від військової частини НОМЕР_1 :

Копію усіх сторінок військового квитка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Витяг із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №159 від 05.06.2024р. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та інші документи, що слугували підставою зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації.

3. Визнати незаконним та скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №466 від 04.06.2024р. в частині призову на військову службу під час мобілізації у складі команди НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3

4. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом звільнення останнього з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

5. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за СДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , код РНОКПГІ НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 2119 гри. 60 кой. (за подання позову та заяви про забезпечення позову).

6. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за СДРГІОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , код РНОКПГІ НОМЕР_4 , витрати на правничу допомогу.

16 липня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, якою просить:

1. Постановити ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач 1) та військової частини НОМЕР_1 (Відповідач 2), якою заборонити посадовим особам військової частини НОМЕР_1 приймати рішення щодо проходження ОСОБА_1 загальновійськової підготовки та вчиняти дії і приймати рішення щодо подальшого направлення ОСОБА_1 до інших військових частин для проходження військової служби.

2. Копію ухвали направити до військової частини НОМЕР_1 код за ЄДРПОУ АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 04.06.2024р., громадянин України, ОСОБА_1 (надалі - Позивач), ІНФОРМАЦІЯ_3 був незаконно затриманий та доставлений проти його волі до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Відповідач 1) після чого вже 05.06.2024р. був доставлений до сел. Десна, Чернігівської області та зарахований до штату військової частини НОМЕР_1 (надалі - Відповідач 2). Згоду на мобілізацію або укладення контракту позивач не надавав, на момент затримання, вік позивача складав повних 22 роки. Службу в армії позивач не проходив, військової кафедри не закінчував, про що говорить відсутність записів про це у військовому квитку ОСОБА_1 . У зв`язку зі значно скороченим часом його затримки та доставки до військової частини (менше доби), ОСОБА_1 не мав змоги оскаржити тими чи іншими засобами дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 .Ні заяви про обрання цього року для проходження базової військової служби ні згоди на укладання контракту ОСОБА_1 посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 не надавав.

Зазначає, що наразі підготовлена та направлена до Закарпатського окружного адміністративного суду позовна заява про визнання незаконним та скасування Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №466 від 04.06.2024р. в частині призову на військову службу під час мобілізації у складі команди НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом звільнення останнього з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

Зазначає, що станом на день подання даної заяви відповідачами ігноруються адвокатські запити, рапорти подані позивачем, здійснюється безпідставне заповнення бланків документів щодо проходження загальновійськової підготовки ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 на сьогоднішній день присяги на вірність Українському Народу не складав, на території військової частини НОМЕР_1 перебуває проти своєї волі, навчання не проходить. Відтак , на думку позивача, існує реальна загроза того, що позивача без належної підготовки з грубими порушеннями його прав та інтересів буде направлено до бойової частини після закінчення термінів відповідного навчання, що фактично унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.

16 липня 2024 року представник позивача адвокат Шевченко надала заяву про долучення заяви про забезпечення позову до справи за позовом ОСОБА_1

18 липня 2024 року Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши зміст такої заяви суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 92270719) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд заборонити посадовим особам військової частини НОМЕР_1 приймати рішення щодо проходження ОСОБА_1 загальновійськової підготовки та вчиняти дії і приймати рішення щодо подальшого направлення ОСОБА_1 до інших військових частин для проходження військової служби.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

З вимог позовної заяви встановлено, що заявник оскаржує Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №466 від 04.06.2024р. в частині призову на військову службу під час мобілізації у складі команди НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом звільнення останнього з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що в силу ч.3 п.10 ст. 151 КАСУ не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Крім того, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

При цьому, обставини правомірності/протиправності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних можуть бути встановлені лише за результатами розгляду справи по суті та дослідженні усіх доказів, наданих як позивачем та і відповідачем у даній справі.

Таким чином, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

При цьому, заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви та докази, з яких можливо встановити порушення прав, свобод та інтересів заявника, а також, що захист прав, свобод та інтересів заявника буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема, виходячи з предмету даної справи, щодо розгляду відповідачем заяви позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом не встановлено очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача, оцінка на предмет законності може бути дана судом тільки під час розгляду відповідної позовної заяви . Відтак, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених в її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необгрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150 - 151, 154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адмінсуду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя З.Б.Плеханова