Справа № 161/6720/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 161/6720/24 пров. № А/857/12275/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 травня 2024 року (головуючий суддя Пахолюк А.М., м. Луцьк) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №758435 від 27.03.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що організація дорожнього руху перед перехрещенням доріг п-ту Волі вул. Паркова м. Луцька, а саме, щодо розміщення дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» не відповідає приписам п. 8.2-1 ПДР України та п. 14.02.4 Розділу 14 ДСТУ 4100:2021, оскільки вказаний знак не продубльований над дорогою, яка має дві смуги руху в кожному напрямку. Звертає увагу, що у ПДР не вказано, що наявність будь-якого дорожнього знаку, в тому числі знаку 4.1 «Рух прямо», з правої сторони обабіч дороги, коли проїзна частина має більше однієї смуги руху в одному напрямку, поширює свою дію і на інші смуги руху в одному напрямку, коли він не продубльований над дорогою чи на лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги. Також зазначає, що зроблений інспектором поліції відеозапис на особистий автомобільний реєстратор не може бути належним доказом у справі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

Суд, з врахуванням строку розгляду термінових справ, відповідно до статті 286, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив провести апеляційний розгляд у відсутності осіб, які не з`явились без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, 27 березня 2024 року інспектором взводу №2 роти №1 УПП у Волинській області Титаренком О.Р. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 758435, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «RIA Sportage», номерний знак НОМЕР_1 , 17 березня 2024 року о 08 год. 58 хв. по пр. Волі, 5, порушив вимогу наказового знаку 4.1 «Рух прямо», а саме, в зоні дії знаку здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.п. 8.4 ПДР України та ч.1 ст.122 КупАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова інспектора поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП є правомірною та винесеною з врахуванням всіх обставин, що мають значення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 ПДР встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з пунктом 8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема: наказові знаки, які показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Дорожній знак 4.1 «Рух прямо» дозволяє рух лише прямо. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений. Якщо знак встановлено на початку дороги або за перехрестям, його дія поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя. Знак не забороняє поворот праворуч у двори та на інші прилеглі до дороги території.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з оскаржуваної постанови та доданих до неї матеріалів, позивач здійснив поворот ліворуч в зоні дії наказового знаку 4.1 «Рух прямо».

Наведене визнається апелянтом, однак такий вважає, що дія знаку 4.1 «Рух прямо» поширюється лише на дане перехрещення доріг та не поширюється на заїзд на прилеглу територію будинку №2 по пр. Волі в м. Луцьку, що знаходиться за перехрещенням доріг п-ту Волі вул. Паркова м. Луцьк.

Апелянт вважає, що організація дорожнього руху перед перехрещенням доріг п-ту Волі вул. Паркова м. Луцька, а саме, розміщення дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», не відповідає приписам п. 8.2-1 ПДР України та п. 14.02.4 Розділу 14 ДСТУ 4100:2021, оскільки вказаний знак не продубльований над дорогою, яка має дві смуги руху в кожному напрямку, що дає йому право здійснити рух ліворуч.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до п. 14.6.1 ДСТУ 4100:2021 наказові знаки застосовують для введення необхідних режимів руху. Наказові знаки встановлюють безпосередньо перед ділянками доріг, на яких вводяться необхідні режими руху або в місцях, де вони скасовуються.

Відповідно до п. 14.6.2 ДСТУ 4100:2021 знак 4.1 «Рух прямо» потрібно застосовувати для надання дозволу руху на найближчому перехрещенні проїзних частин у напрямках, зазначених стрілками на знаку. Дія знака 4.1 «Рух прямо», установленого на початку дороги або за перехрестям, поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя, при цьому знак не забороняє поворот праворуч дороги у двори та на інші прилеглі території.

Згідно п. 14.6.4 ДСТУ 4100:2021 знак 4.1 «Рух прямо» можна застосовувати також, щоб заборонити розвороти у розривах розділювальної смуги на ділянках доріг між перехрестям, при цьому знак належить установлювати тільки на розділювальній смузі.

Таким чином, ДСТУ 4100:2021 чітко передбачені способи встановлення знаку 4.1 «Рух прямо».

Як вбачається з відеореєстраторів поліцейських, які є додатками до оскаржуваної постанови, та фотоматеріалів, наказовий знак 4.1 «Рух прямо» встановлений по правій стороні дороги перед перехрестям доріг пр. Волі вул. Паркова, під знаком 1.21 «Перехрещення рівнозначних доріг» .

Отже, цей наказовий знак надає єдиний можливий варіант руху в цьому перетині доріг лише прямо. Дія знаку втрачає свою чинність тільки після проїзду даного перехрестя.

Судом першої інстанції встановлено, що заїзд на прилеглу територію до будинку по пр. Волі, 2 розташований не за перехрещенням доріг пр. Волі вул. Паркова, а безпосередньо на даному перехресті (а.с. 17, 36, 55).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що заїзд на прилеглу територію до будинку по пр. Волі, 2 розташований ліворуч дороги (перехрестя), а тому для в`їзду необхідно здійснити поворот вліво, що не дозволено знаком 4.1 «Рух прямо».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення позивачем вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо».

Доводи апелянта про те, що наказовий знак 4.1 «Рух прямо» повинен бути продубльований над дорогою чи на лівому боці дороги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ДСТУ 4100:2021 чітко передбачені способи встановлення знаку 4.1 «Рух прямо», зокрема, у п. 14.6.1 ДСТУ 4100:2021 та п. 14.6.4 ДСТУ 4100:2021 дублювання наказового знаку 4.1 «Рух прямо» над дорогою чи на лівому боці дороги на дорогах із двома смугами для руху в одному напрямку, не передбачено, а знак, встановлений на правому боці дороги, діє на обидві смуги в одному напрямку.

Колегія суддів зауважує, що згідно з п. 14.6.3 ДСТУ 4100:2021 знак «Рух прямо» потрібно встановлювати також над лівою із смуг, рух якими здійснюється в бік перехрестя у випадку, коли дорога має три і більше смуги для руху в одному напрямку.

Щодо доводів апелянта про те, що зроблений інспектором поліції відеозапис на особистий автомобільний реєстратор не може бути належним доказом у справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд зауважує, що до оскаржуваної постанови приєднаний в якості додатку відеозапис з реєстратора службового транспортного засобу, який знаходиться в матеріалах справи, і досліджений судом першої інстанції.

Про здійснення відеофіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, відеозапис з реєстратора приєднаний до постанови як додаток, а тому такий доказ апеляційним судом визнається належним.

Крім того, апелянтом визнаються обставини, які зафіксовані на відеореєстраторі, а саме те, що ним здійснено рух ліворуч для заїзду на прилеглу територію.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх, належних та допустимих доказів, які вказують на вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Доказів на спростування вказаних вище обставин позивач не надав ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії БАД №758435 від 27.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП винесена правомірно.

При обґрунтуванні цієї постанови апеляційним судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно приписів статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню в користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 травня 2024 року у справі № 161/6720/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 17 липня 2024 року