Справа № 639/3463/24
Суддя: Труханович В. В.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №639/3463/24
Провадження №2-а/639/30/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кузнецова А.І.,

представника відповідача Тищенко В.В.,

третьої особи Загорулька А.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу №639/3463/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції Загорулько Антон Сергійович про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Кузнецова А.І., звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова, як адміністративного суду, з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив суд постанову серії ЕНА №2328752 від 06 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 06 червня 2024 року інспектором роти ВП № 3 (м. Мерефа) ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області Загорулько А.С., винесено стосовно позивача постанову серії ЕНА №2328752 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України, за здійснення руху з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190,00 грн.

Зазначив, що з 31.05.2024 по 07.06.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Мерефянська центральна районна лікарня» з лівобічною пневмонією та іншими захворюваннями, що підтверджується випискою № 3821 із медичної картки амбулаторного хворого. Для отримання певного переліку медикаментів, призначених лікарем даної установи, позивачу необхідно було придбати ліки в аптеці. Оскільки його дружина ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4 , 14.07.2023р. (11 місяців) знаходились за адресою мешкання у смт. Березівка, Харківської області, і можливості придбати ліків в аптеці нікому не було, позивач скористався транспортним засобом свого дідуся - ОСОБА_5 і поїхав до аптеки. 06.06.2024 приблизно о 14:00 год. авто під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції по вул. Дніпровській у м. Мерефа, де не надавши законних підстав такої зупинки, останні склали оскаржувану постанову.

Звернув увагу, що це не була комендантська година і за вказаною адресою відсутній блокпост, щоб дало підстави в законний спосіб зупиняти будь-яке авто, яке не порушувало правила дорожнього руху.

Щодо незаконної зупинки ОСОБА_1 зазначив, що відсутні будь-які підстави і докази правомірної зупинки автомобіля, оскільки така зупинка здійснюється за наявності підстав визначених законодавством, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому працівники поліції при виконанні своїх обов`язків повинні керуватись ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про дорожній рух» та іншими нормативно-правовими документами, що передбачають їх діяльність. Матеріали справи не містять будь-яких доказів законної зупинки транспортного засобу, оскільки по АДРЕСА_1 , відсутній блокпост, позивач не порушував комендантську година, а також правила дорожнього руху. В свою чергу, неодноразові вимоги позивача до працівників поліції надати будь-які докази законної зупинки транспортного засобу виявились без результатними і були проігноровані.

Щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в частині умислу посилався на те, що при складанні постанови ОСОБА_1 одразу зазначив, що він не є власником цього автомобіля (ці обставини одразу встановлені працівниками поліції при розгляді справи якого фактично не було, бо оскаржувана постанова складалась посадовою особою в службовому автомобілі без присутності позивача), вказаним транспортним засобом він скористався вперше, у зв`язку з невідкладними обставинами, лише з метою купівлі ліків в аптеці. Проте, що номерний знак не відповідає встановленим зразкам йому нічого не було відомо і у разі усвідомленнях цих обставин він би не скористався цим авто. Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення цього правопорушення, як суб`єктивної сторони, а тому сам факт посилання на норми діючого законодавства не є доказом у цій справі, що виключає склад адміністративного правопорушення.

Щодо не роз`яснення позивачу його прав та обов`язків зазначив, що розгляд справи фактично не проводився, оскільки оскаржувана постанова складалась інспектором в своєму службовому автомобілі, при цьому позивач знаходився в своєму автомобілі і до службового автомобіля працівників поліції не запрошувався. Вже після того, як розгляд справи проведено у відсутність правопорушника, позивачу вручена дана постанова і тільки роз`яснено в який строк необхідно сплатити штраф. Під час складання постанови співробітником поліції не було роз`яснено позивачу його прав та обов`язків, визначених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в наслідок чого відсутній відповідний підпис позивача в п. 8 постанови.

Щодо відсутності у постанові технічного засобу яким здійснено відеозапис зазначив, що спірна постанова, в порушення абз. 3 ч. 3 ст. 283 КУПАП, не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис події, яку відповідач визначає як керування автомобілем на якому номерний знак не належить цьому т.з. У постанові зазначено, що до неї додається «відео з бодікама», що не є тотожним вказівці відомостей про технічний засіб відеофіксації, тому даний відеозапис, є неналежним через його недопустимість.Окрім того, не вказується марка і модель такої бодікамери - тобто сам технічний засіб за допомогою якого здійснювалася відеофіксація. Вказівка про те, що це "бодікама" не розкриває змісту того, який це технічний засіб. Таким чином, відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, що може бути наданий в майбутньому при судовому розгляді не може вважатися належним доказом з огляду на те, що оскаржувана постанова не відповідає приписам частини 3 статті 283 КУпАП, де передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд постанову серії ЕНА №2328752 від 06 червня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції Загорулько Антон Сергійович про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Призначено судове засідання. Клопотання представника позивача про виклик свідка задоволено.

18 червня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів, згідно якого повідомлено, що з метою встановлення обставин події скеровано ряд адвокатських запитів до Відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, інспектор якого складав оскаржувану постанову. Так, з відповіді ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за вих. № 38аз/119- 90/01/20-2024 від 17.06.2024 вбачається, що 06.06.2024 по вул. Дніпровській, 18 у м. Мерефа відносно ОСОБА_1 складалась лише 1 постанова, яка є предметом судового розгляду.

Звернув увагу, що до відповіді долучено відео-запис подій (1 хв. 35 хв.), з якої не вбачається :

що авто рухалось;

що керував цим авто позивач, оскільки те, що він знаходиться за кермом цього транспортного засобу (де не заведений двигун), не доводить тих обставин, що він ним керував;

що позивач вчинив це правопорушення (здійснення руху з номерним знаком що не належить цьому транспортному засобу), оскільки в постанові у якості доказу йде посилання тільки на цей відео-запис подій, без жодної фото-фіксації або інших доказів;

поводячись агресивно і не повідомляючи позивача про законну підставу зупинки т/з в розумінні ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», інспектор поліції взагалі мотивує свої дії нібито тим, що автомобіль зупинено у зв`язку із затонованим склом, що є адміністративним видом відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, однак постанову за цей вид правопорушення не складено, що виключає події такого правопорушення;

що проводився розгляд справи, як то визначено наказом МВС від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»;

що позивачу роз`яснені його права та обов`язки, бо в п. 8 постанови відсутній його підпис, отже є порушення п. 9 розділу III наказу МВС від 07.11.2015 №1395.

Згідно другої відповіді ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за вих. № 37аз/119-90/01/20-2024 від 17.06.2024 вбачається, що по вул. Дніпровській, 18 у м. Мерефа, Харківської області, блокпост відсутній, що вдруге підтверджує відсутність законних підстав зупинки авто навіть під час військового стану, оскільки це не була комендантська година (згідно постанови авто зупинено о 14:15 год.)

Вищенаведені докази об`єктивно підтверджують доводи викладені позивачем в адміністративному позову і доводять той факт, що у працівників поліції були відсутні будь-які правові підстави зупинки автомобіля, навіть якщо таке мало місце, оскільки така зупинка здійснюється за наявності 11 підстав визначених ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому всі інші докази не є належними і допустимими.

27 червня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого повідомлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.06.2024 керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150 з номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить цьому засобу.

З листа начальника відділу поліції № 3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області від 26.06.2024 № 8378/119-90/01/20-2024 вбачається, що 06.06.2024 згідно затвердженого графіку чергувань поліцейських відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області на добове чергування у складі екіпажу СРПП «Буди- 36» заступили інспектор СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_2 та поліцейський цього ж підрозділу сержант поліції ОСОБА_6 . Територією обслуговування вказаного наряду визначено Мереф`янську міську територіальну громаду.

06.06.2024 о 14 год. 15 хв. під час несення служби на вищевказаній території обслуговування, поліцейськими відділу поліції № З ХРУП № 1 було помічено транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado 150», номерний знак НОМЕР_1 на задній частині якого були затемнені задні світлові прилади. Під час слідування за вказаним транспортним засобом, поліцейськими при перевірці на службовому планшеті у підсистемі ІПНП «Автотранспорт», було встановлено, що номерний знак « НОМЕР_1 » за даними Головного сервісного центру МВС України не значиться. Відповідно до пункту 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейськими було здійснено зупинку транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150» д.н.з. НОМЕР_2 як в подальшому було встановлено під керуванням ОСОБА_1 , 1997 р.н. В ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 повідомив, що він є оперативним працівником одного з підрозділів поліції ГУНП в Харківській області, проте надати службове посвідчення відмовився. ОСОБА_1 на прохання пред`явити посвідчення водія на право керування транспортними засобами пред`явив водійське посвідчення в застосунку «Дія» серії НОМЕР_3 , надавати для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль ОСОБА_1 відмовився.

При спілкуванні з водієм інспектором СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_2 було вказано, що у транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150 під керуванням ОСОБА_1 задні світлові прилади затемнені, що є порушенням п. 31.4.3 «ґ» Правил дорожнього руху України, на що водій повідомив, що це передбачено комплектацією вказаного транспортного засобу. При перевірці водія ОСОБА_1 за даними підсистеми ІПНП ГСЦ «Посвідчення водія», було встановлено, що 23.05.2024 поліцейським відділення поліції № 2 (м. Люботин) Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області до ОСОБА_1 вже було застосовано адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (постанова серії ЕНА № 2221053) за фактом керування вищевказаним транспортним засобом з номерним знаком що не належить цьому транспортному засобу. В подальшому інспектором СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_2 було встановлено, що відповідно до відомостей ГСЦ МВС України транспортному засобу Toyota Land Cruiser Prado 150 під керуванням ОСОБА_1 присвоєно номерний знак « НОМЕР_4 », що вказувало на те, що на транспортному засобі Toyota Land Cruiser Prado 150 встановлено номерні знаки, які не належать цьому транспортному засобу. При спілкування з поліцейськими, гр. ОСОБА_1 пояснив, що «це підвіси» і використовує їх в оперативних цілях, хоча підтвердити, що він є поліцейським він не зміг. ОСОБА_1 було повідомлено, що у відношенні нього буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за вчинення правопорушення передбаченого частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В подальшому у відношенні ОСОБА_1 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2328752 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. Поліцейським ОСОБА_7 роз`яснено гр. ОСОБА_1 права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП. Вказані події фіксувалися на службовий портативний відеореєстратор (бодікам) інв. № /65.

28 червня 2024 року від третьої особи надійшли письмові пояснення, згідно яких повідомив, що застосування до ОСОБА_1 . санкцій частини 1 статті 121-3 КУпАП в обставинах викладених в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2328752 є законним, а тому підстав для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не вбачається.

04 липня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких заперечував щодо правомірної зупинки та перевірки документів, щодо роз?яснення прав і обов?язкі ОСОБА_1 , щодо відеозапису, наданому інспектором ОСОБА_2

18 липня 2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення щодо правомірності зупинки інспектором ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 18 липня 2024 року, постановленої без видалення до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про допит 3-тьої особи ОСОБА_2 в кості свідка.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Кузнецов А.І., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в рішенні вище.

Представник відповідача Тищенко В.В, яка має право вчиняти дії від юридичної особи згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, просила у позові відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа інспектор СРПП відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області Антон Загорулько в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, просив у його задоволені відмовити, посилаючись на обставини, які викладені у його письмових поясненнях.

Суд, вислухавши пояснення сторін, 3-тьої особи, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні було встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не в автоматичному режимі серії ЕНА №2328752, складеної інспектором СРПП відділу поліції № 3ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_2 , вбачається, що 06.06.2024 о 14.15 год.у Харківській області, м. Мерефа, по вул. Дніпровській, 18 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, на якому встановлено реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не належить цьому транспортному засобу, чим порушив вимоги п.п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху(а.с. 11). Даною постановою до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1 190,00 грн. Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про "Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із ч. 5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу, зокрема, повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4 (а) ПДР встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ, у посадової особи відповідача, в спірних правовідносинах не було.

Отже, правовою підставою для виникнення у водія обов`язку пред`явити інспектору поліції документів на транспортний засіб є наявність законної причини зупинення уповноваженою особою його транспортного засобу, якою зокрема є порушення ПДР.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні повідомили, що матеріали справи не містять будь-яких доказів законної зупинки транспортного засобу, оскільки по вул. Дніпровській у м. Мерефа, відсутній блокпост, позивач не порушив комендантську годину, а також правила дорожнього руху.

В свою чергу, представником відповідача в судовому засіданні повідомлено, що 06.06. 2024 о 14 год. 15 хв. під час несення служби на вищевказаній території обслуговування, поліцейськими відділу поліції № З ХРУП № 1 було помічено транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado 150», номерний знак НОМЕР_1 на задній частині якого були затемнені задні світлові прилади. Вказане могло свідчити про порушення пункту 31.4.3 «ґ» Правил дорожнього руху України, в частині заборони експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, а саме на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно матеріалів справи слідує, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме порушення пункту 31.4.3 «ґ», яке пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови. Таким чином, належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення в матеріалах справи не містять.

Отже, суд приходить до висновку, що доводи сторони відповідача щодо правомірної зупинки ОСОБА_1 спростовуються вищевикладеним у рішенні суду.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови серії ЕНА №2328552 складеної 06 червня 2024 року о 14.15 год., у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353- XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII) визначається ПДР України, які встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 2.9. "в" ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знаку з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знаку.

Згідно з законодавством України, всі транспортні засоби мають бути зареєстровані. На зареєстровані в уповноважених сервісних центрах МВС транспортні засоби видаються номерні знаки.

Так, індивідуальні номерні знаки замовляються лише на транспортні засоби, які пройшли державну реєстрацію в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Позивач в судовому засіданні повідомив, що при складанні постанови він одразу зазначив, що він не є власником цього автомобіля, вказаним транспортним засобом він скористався вперше, у зв`язку з невідкладними обставинами, лише з метою купівлі ліків в аптеці. Проте, що номерний знак не відповідає встановленим зразкам йому нічого не було відомо і у разі усвідомлення цих обставин він би не скористався цим авто. Таким чином, вважає, що в його діях відсутній умисел на вчинення цього правопорушення, як суб`єктивної сторони, а тому сам факт посилання на норми діючого законодавства не є доказом у цій справі, що виключає склад адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні, пояснив, що він є власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado150. 06.06.2024 на вказаному транспортному засобі він приїхав до свого онука, ОСОБА_1 , у м. Мерефа, Харківської області, де його онук перебував на лікуванні. Та залишив йому автомобіль для використання у разі невідкладних обставин. Крім того повідомив, що номерний знак « НОМЕР_1 », який встановлений на його транспортному засобі Toyota Land Cruiser Prado 150, різниться з номером, який вказаний в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

В судовому засідання в якості свідка був допитаний 3-тя особа ОСОБА_2 , який пояснив, що 06.06.2024 о 14 год. 15 хв. під час несення служби на вищевказаній території обслуговування, поліцейськими відділу поліції № З ХРУП № 1 було помічено транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado 150», номерний знак НОМЕР_1 на задній частині якого були затемнені задні світлові прилади. Під час слідування за вказаним транспортним засобом, поліцейськими при перевірці на службовому планшеті у підсистемі ІПНП «Автотранспорт», було встановлено, що номерний знак « НОМЕР_1 » за даними Головного сервісного центру МВС України не значиться. ОСОБА_1 було повідомлено, що у відношенні нього буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за вчинення правопорушення передбаченого частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 06.06.2024 скористався транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150 з номерним знаком « НОМЕР_1 », який не належить даному транспортному засобу та не зареєстрований в уповноваженому сервісному центрі МВС.

З 31.05.2024 по 07.06.2024 ОСОБА_1 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Мерефянська центральна районна лікарня» з лівобічною пневмонією та іншими захворюваннями, що підтверджується випискою № 3821 із медичної картки амбулаторного хворого (а.с.12).

Суд, не зважаючи на те, що в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado150, однак позивач не заперечував факту виїзду 06.06.2024, у зв`язку з невідкладними обставинами, з метою купівлі ліків в аптеці, на даному транспортному засобі з номерним знаком « НОМЕР_1 », який не відповідає номерному знаку в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Отже, суд критично відноситься до пояснень позивача, оскільки відповідно до п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Представник відповідача заперечуючи проти позову та тверджень позивача щодо відсутності умислу в діях позивача повідомила, що позивача за аналогічне правопорушення вже було притягнуто до адміністративної відповідальності постановоюсерії ЕНА №2221053 від 23.05.2024, яку ОСОБА_1 також оскаржив до суду. А отже, позивач вже не вперше використовував даний транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado 150 з номерним знаком НОМЕР_1 , який не належить цьому транспортному засобу. Доказів про купівлю ліків в аптеці, саме: 06.06.2024, позивач ні поліцейським під час зупинки транспортного засобу, ні до позовної заяви не надав. З урахуванням викладеного, слід зазначити, що позивач зазначає недостовірну інформацію у позовній заяві, з метою уникнення відповідальності. Крім того, підтвердженням свідомого керування транспортним засобом з номерними знаками, які не належать цьому транспортному засобу, підтверджується також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАД № 318408 від 17.02.2023. Вказане правопорушення було вчинено вже на іншому транспортному засобі, який також не належить позивачу.

Щодо тверджень представника відповідача про притягнення ОСОБА_1 за аналогічне правопорушення, що мало місце 23.05.2024 та що його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА №2221053, суд зазначає, що дану постанову позивачем також було оскаржено до суду (справа № 639/3159/24). Однак, до теперішнього часу рішення суду з даного питання не прийнято. У зв`язку з чим, доводи відповідача щодо вчинення аналогічного правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, суд не приймає до уваги.

Щодо постанови серії БАД № 318408 від 17.02.2023, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Camry, на якому встановлено реєстраційний номер, який не належить цьому транспортному засобу, чим порушив вимоги п.п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху (а.с.66), суд зазначає наступне.

Вищевказана постанова не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, оскільки правопорушення було вчинено на іншому транспортному засобі, який не є об`єктом правопорушення у постанові, що оскаржується.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що поліцейським ОСОБА_7 роз`яснено гр. ОСОБА_1 права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП.

Однак, представник позивача в судовому засіданні повідомив, що на жодному відеозапису відсутнє роз?яснення ОСОБА_1 його прав та обов?язків, тому ці твердження є надуманними, окрім того відсутній відповідний підпис позивача в п. 8 оскаржуваної постанови.

Третя особа інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував того, що ним не було роз`яснено гр. ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП.

Разом з цим, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що адміністративне правопорушення, фіксувалось на службовий портативний відеореєстратор (бодікам) інв. № /65. Крім того, відповідачем було надано диск з медіа файлами.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Тобто у суб`єкта владних повноважень наявний обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти задоволення адміністративного позову.

Слід зазначити, що відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту спірної постанови судом встановлено, що в п. 7 «До постанови додаються» не містяться посилання на жодні докази, зокрема, і на відеозапис з (бодікам) інв. № /65, на який посилається представник відповідача. Крім того, при відкритті диска з медіа файлами, останні містять назви 134927F, 134928F, 134929F, 140428F, 142349F, на які, в свою чергу, сторона відповідача не посилалась, ані у відзиві на позовну заяву, ані в судовому засіданні.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підставі яких винесено спірну постанову, тобто доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд зазначає про відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання відповідача на наявність складу адміністративного правопорушення та дотримання ним порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, є не доведеними.

Оскільки, як було встановлено вище, матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, всі інші доводи сторін по справі не впливають на вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2328752 від 06.06.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП підлягає скасуванню, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 6, 9, 11, 19, 20, 70, 77, 78, 122, 205, 241-246 КАС України, ст. 1, 2, 7, 9, 22, 23, 122, 245, 247, 251, 254, 258, 268, 286 КУпАП, ст. 19 Конституції України, Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції Загорулько Антон Сергійович про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не в автоматичному режимі серії ЕНА №2328752 від 06.06.2024, винесену Інспектором відділу поліції № 3 (м. Мерефа) Харківського РУП № 1ГУНП в Харківській області капітаном поліції Загорулько Антоном Сергійовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 121-3 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.07.2024

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області, місцезнаходження: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13;

Третя особа: Інспектор відділу поліції № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції Загорулько Антон Сергійович, місцезнаходження: Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 211.

Суддя В. В. Труханович