Справа № 340/1102/24
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1102/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради (25022, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41, ЄДРПОУ 4521557)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кропивницька міська рада (вулиця Велика Перспективна, 41, Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, )

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради в наданні будівельного паспорту забудови земельної ділянки :46:393:0192 загальною площею 0,0406 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) від 12.02.2024 р.;

- зобов`язати Департамент містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради надати будівельний паспорт забудови земельної ділянки :46:393:0192 загальною площею 0,0406 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у видачі будівельного паспорту з підстав невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, оскільки земельна ділянка знаходиться в приватній власності, а отже порушується його право на вільне розпорядження цією земельною ділянкою.

Позивач вказав, що у 2020 році він придбав земельну ділянку з кадастровим номером :46:393:0081 площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач вказує, що земельну ділянку з кадастровим номером :46:393:0081 площею 0,1000 було розділено на дві окремі земельні ділянки - №1 площею 0,0594 га та №2 площею 0,0406 га.

Позивач у лютому 2024 року звернувся до Управління містобудування та архітектури Кропивницької міської ради із заявою про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки №2 площею 0,0406 га. Однак відповідач листом №23-1015 від 08.06.2023 року відмовив у видачі будівельного паспорту з підстав невідповідності намірів забудови Плану зонування території міста Кіровограда, відповідно до якого ця земельна ділянка розташована в межах території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва парк "Перемоги" (міський сад) (1764 р., ХІХ-ХХ ст., охоронний №304-Кр) у місті Кропивницькому, занесеному до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу Міністерства культури України від 20.04.2018 року №349.

Позивач вважає цю відмову неправомірною та такою, що порушує його права як власника земельної ділянки на її забудову у межах цільового призначення.

Ухвалою судді від 19.04.2024 року відкрито спрощене провадження у справі за цим позовом без виклику сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. Посилався на те, що земельна ділянка, на якій позивач має намір здійснити будівництво житлового будинку, відповідно до Генерального плану та Плану зонування території міста Кіровограда розташована в межах території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва парк "Перемоги" (міський сад) (1764 р., ХІХ-ХХ ст., охоронний №304-Кр) у місті Кропивницькому, занесеному до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу Міністерства культури України від 20.04.2018 року №349. Будь-яке капітальне будівництво на території пам`ятки заборонене. Доводячи правомірність дій щодо повернення поданих позивачем документів, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, дослідивши надані та зібрані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 придбав відповідно до договору купівлі-продажу від 06.02.2020 року земельну ділянку, кадастровий номер :46:393:0081 площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7-9).

Право приватної власності позивача на цю земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2020 року.

Позивач подав заяву на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :46:393:0081 площею 0,1000 га. В результаті поділу, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2022 року зареєстровано його право власності, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером :46:393:0192 площею 0,0406 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.13).

Позивач, маючи намір побудувати на цій земельній ділянці двоповерховий житловий будинок, 06.02.2024 року через адміністратора Центру надання адміністративних послуг міста Кропивницького звернувся до Управління містобудування та архітектури Кропивницької міської ради із заявою на видачу будівельного паспорта, додавши пакет необхідних документів.

Управління містобудування та архітектури Кропивницької міської ради прийняло рішення про відмову у наданні будівельного паспорта, про що направило позивачу повідомлення №А23284818 від 12.02.2024 року та лист від 12.02.2024 року (а.с.14-16).

У цьому листі відповідач-2 вказав, що наміри забудови не відповідають Плану зонування території міста Кіровограда, відповідно до якого ця земельна ділянка розташована в межах території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва парк "Перемоги" (міський сад) (1764 р., ХІХ-ХХ ст., охоронний №304-Кр) у місті Кропивницькому, занесеному до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до наказу Міністерства культури України від 20.04.2018 року №349. Будівництво заборонене. Тож у наданні будівельного паспорта відмовлено, оскільки наміри забудови не відповідають містобудівній документації на місцевому рівні.

Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частин 2, 3 статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з частинами 1, 4 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Стаття 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (Будівельний паспорт забудови земельної ділянки) містить такі норми:

1. Забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

2. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

3. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

4. Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №103 від 05.07.2011 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 року за №902/19640, затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (надалі Порядок №103), який містить такі норми:

І. Загальні положення

1.1. Цей Порядок розроблений відповідно до статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" і призначений для використання уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури та іншими суб`єктами містобудування при вирішенні питань забудови присадибних, дачних і садових земельних ділянок.

1.2. Будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

1.3. Параметри забудови визначаються з урахуванням будівельних норм, що встановлюють вимоги до планування та забудови територій, а також встановлених чи визначених в установленому порядку режимів використання об`єктів всесвітньої спадщини, їх територій та буферних зон, пам`яток культурної спадщини, їх територій та зон охорони, історичних ареалів населених місць, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій.

1.4. Розроблення будівельного паспорта здійснюється відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.

ІІ. Порядок оформлення будівельного паспорта

2.1. Будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються:

- копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту);

- згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності);

- схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

- проектна документація (за наявності);

- згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності);

- інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).

Документи подаються уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури з урахуванням вимог статті 26-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681:

1) в електронній формі через електронний кабінет Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - електронний кабінет) або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є замовник та відповідний уповноважений орган з питань містобудування та архітектури;

2) у паперовій формі особисто замовником (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) або поштовим відправленням з описом вкладення.

2.3. Уповноважений орган з питань містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, будівельним нормам і правилам.

2.4. Пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику з таких підстав:

- неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;

- невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам;

- подання замовником заяви в довільній формі про відмову від отримання будівельного паспорта.

2.5. Документи для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертаються замовнику у спосіб, відповідно до якого подавалися такі документи за рішенням уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури шляхом направлення повідомлення про відмову в наданні будівельного паспорта з відповідним обґрунтуванням усіх підстав повернення у строк, який не перевищує строк його надання, з попереднім внесенням відповідного рішення до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - Реєстр будівельної діяльності).

Суд установив, що підставою для відмови у наданні будівельного паспорта ОСОБА_1 та повернення поданого ним пакету документів стала невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а саме - суперечить Плану зонування території міста Кіровограда. затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 року №2456 та Генеральним плану міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12.09.2000 року №627.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності":

- містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

- генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

- план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон;

- територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси;

- функціональна зона території - визначена комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, планом зонування території частина території територіальної громади, щодо якої визначений певний набір дозволених (переважних (основних) та супутніх) видів цільового призначення земельних ділянок та відповідно до законодавства встановлені обмеження у використанні земель у сфері забудови.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" установлено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Частинами 1, 3 статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Внесення змін до містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється у порядку, визначеному законодавством для її розроблення та затвердження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Стаття 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (План зонування території) передбачає таке:

1. План зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

2. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

3. Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:

1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;

2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;

3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій;

4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон;

5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови;

6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями;

7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів;

8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

4. Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території.

5. Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності іншим положенням генерального плану населеного пункту, комплексного плану (за наявності).

Такі зміни розробляються, узгоджуються та затверджуються в порядку, визначеному цим Законом для розроблення, узгодження та затвердження комплексного плану, генерального плану населеного пункту.

7. За порушення вимог, встановлених планом зонування території, фізичні та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

У статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачені такі особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності:

2. Зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

4. Зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України.

Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

5. Уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" №711-IX від 17.06.2020 року (набрав чинності 24.07.2021 року) установлено, що:

- містобудівна документація на місцевому рівні, затверджена до набрання чинності цим Законом, зберігає чинність. До 1 січня 2025 року внесення змін до такої документації допускається без урахування вимог цього Закону щодо її складу та змісту. З 1 січня 2025 року внесення змін до такої документації допускається за умови приведення її у відповідність із вимогами цього Закону;

- плани зонування територій, затверджені до набрання чинності цим Законом, вважаються невід`ємними складовими генеральних планів населених пунктів. У населених пунктах, у яких не затверджені плани зонування територій станом на день набрання чинності цим Законом, можуть затверджуватися плани зонування територій шляхом внесення змін до генеральних планів населених пунктів.

Суд установив, що рішенням Кіровоградської міської ради №2456 від 17.09.2013 року затверджено містобудівну документацію "План зонування території міста Кіровограда", яка оприлюднена у встановленому порядку.

Містобудівна документація "Розроблення плану зонування території м. Кіровограду" розроблена державним підприємством "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Дніпромісто" імені Ю.М. Білоконя" згідно з договором №575-01-2012, укладеним з Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради.

У параграфі 1 глави 1 розділу І Пояснювальної записки до Плану зонування території міста Кіровограда наведені такі визначення:

- зона територія, стосовно якої (і відповідно до всіх земельних ділянок, які там розташовані) планом зонування території встановлюється містобудівний регламент дозволеного використання;

- містобудівний регламент використання земельних ділянок, що встановлюється у межах відповідних територіальних зон і визначає види переважного та супутнього використання земельних ділянок, граничні параметри дозволеного нового будівництва, реконструкції об`єктів архітектури, і використовується в процесі проектування, забудови та наступної експлуатації об`єктів;

- схема зонування території карта, на якій показано розташування і типи зон в межах міста, що відрізняються за видами використання земельних ділянок і вимогами до їх забудови, зафіксованими в плані зонування території та затвердженими міською радою;

- територіальна зона територія у визначених межах на схемі зонування, стосовно якої встановлено містобудівний регламент;

- переважний вид забудови - вид забудови, який відповідає переліку дозволених планом зонування території для даної зони та не потребує спеціального погодження;

- супутній вид використання земельної ділянки вид використання, який необхідний для повноцінного функціонування переважного виду використання земельної ділянки.

Параграфом 5 глави 2 розділу І Пояснювальної записки передбачено, що:

а) Рішення щодо забудови, землекористування та благоустрою території міста та окремих ділянок приймаються на основі установленого зонінгом переліку переважних, супутніх і допустимих видів забудови земельних ділянок, єдиних умов і обмежень, які діють у межах зон, визначених планом зонування (див. Розділ), і розповсюджуються у рівній мірі на всі, розміщені в межах відповідних зон земельні ділянки, інші об`єкти нерухомості, незалежно від форм власності.

в) Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем в межах вимог, встановлених законодавством до використання земель цієї категорії, відповідно зонінгу, іншої містобудівної документації та документації із землеустрою.

г) Зони, відносно яких встановлюється перелік переважних та допустимих видів, єдині умови та обмеження , виділяються на плані зонування території міста (масштаб 1:5000).

м) Види використання земельних ділянок або нерухомості, які відсутні у переліку переважних, супутніх або допустимих видів забудови земельних ділянок в межах зон, є недозволеними для відповідної функціонально-правової зони та не можуть бути дозволені, у тому числі і за процедурою спеціального погодження.

Згідно з параграфом 8 глави 1 Розділу ІІ Пояснювальної записки схема зонування території є невід`ємною частиною плану зонування території (зонінгу) міста Кіровограда. На основі схеми зонування території встановлюється перелік переважних, допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах кожної окремої територіальної зони. На основі схеми зонування території встановлюються також єдині умови та обмеження для кожної територіальної зони (підзони).

Відповідно до параграфа 10 "Функціональна класифікація територій, типи територіальних зон" глави 2 Розділу ІІ Пояснювальної записки згідно з ДСТУ-Н Б Б.1-1-12:2011 "Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)" пропонується наступні основні територіальні зони: невиробничі Г (громадські); житлові Ж; ландшафтно-рекреаційні Р; курортні К; зони транспортної інфраструктури ТР; зони інженерної інфраструктури ІН; комунально-складські КС; виробничі В; спеціальні С; сільськогосподарського виробництва СВ; землі історико-культурного призначення ІК.

Визначена для населених пунктів занесених до Списку історичних населених місць України, визначаються зони, щодо яких встановлюється спеціальний режим використання, обумовлений законодавством про охорону культурної спадщини.

Згідно розділу ІК. "ЗОНА ЗЕМЕЛЬ ІСТОРИКО-КУЛЬТУРНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ" встановлюються для населених пунктів, занесених до списку історичних населених місць України. Умови та обмеження по зоні ІК визначаються (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №318 «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць») на основі:

- історико-архітектурного опорного плану, визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць;

- зони охорони пам`яток архітектури та містобудування.

Згідно «Проекту детального планування центральної частини міста Кіровограда» (інститут «Укрміськбудпроект», м. Харків, 1986 р.) виділяються, зокрема, охоронні зони: зона охоронного ландшафту є, як правило, незабудована територія, що має достойний уваги природний або антропогенний ландшафт з мальовничими схилами, акваторіями, озелененням.

У межах зон охоронного ландшафту недопустиме нове будівництво. Тут необхідно проводити роботи по відтворенню загублених якостей ландшафту.

До зони охоронного ландшафту віднесені, зокрема і схили долини р. Сугоклії, водосховище, парк Перемоги.

Згідно наказу Міністерства культури України від 20.04.2018 року №349, парк "Перемоги" (міський сад) (1764 р., ХІХ-ХХ ст., охоронний №304-Кр) у місті Кропивницькому, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка садово-паркового мистецтва, історії. Пунктом 2 наказу Міністерства культури України від 20.04.2018 року №349 наказано Органу охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної державної адміністрації поінформувати власників об`єктів культурної спадщини або уповноважені ними органи на занесення належних їм об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про їх обов`язки відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини", що виникли у зв`язку з набуттям вказаними об`єктами правового статусу пам`яток (а.с.52).

Відповідно до Плану зонування території міста Кіровограда (схеми зонування території населеного пункту) територія земельної ділянки за кадастровим номером :46:393:0192 загальною площею 0,0406 га., в межах території пам`ятки садово-паркового мистецтва парк "Перемоги" (міський сад), що сторони не заперечують (а.с.57-58).

Відповідно до Історико-архітектурного опорного плану, визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць міста Кропивницького, парк "Перемоги" (міський сад) (1764 р., ХІХ-ХХ ст., охоронний №304-Кр) перебуває під №308 переліку пам`яток та об`єктів культурної спадщини м.Кропивницького Кіровоградської області (а.с.18 т.2).

Суд установив, що земельна ділянка з кадастровим номером :46:393:0081 площею 0,1000 га (до розділення), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), до придбання її позивачем у 2020 році, перебувала у приватній власності громадянина ОСОБА_2 Земельна ділянка не була забудована, а на її території ростуть багаторічні зелені насадження.

Доказів того, що на момент розроблення Плану зонування території міста Кіровограда на цій земельній ділянці існувала житлова забудова, що мало б бути враховано замовником та розробником містобудівної документації на етапі її розроблення і затвердження і могло бути підставою для віднесення її до житлової зони Ж з урахуванням сучасного використання землі, суду не надано.

Після затвердження у 2013 році Плану зонування території міста Кіровограда тодішній власник земельної ділянки з кадастровим номером :46:393:0081 ОСОБА_2 не оскаржував цей нормативно-правовий акт в частині зонування території належної йому земельної ділянки та поміщення її у територіальну (функціональну) зону ІК.

Позивач ОСОБА_1 набув право власності на цю земельну ділянку у 2020 році за цивільно-правовим договором. У 2024 році позивач виявив намір збудувати на ній двоповерховий житловий будинок, у зв`язку з чим звернувся до відповідача за отриманням будівельного паспорта.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 319 Цивільного кодексу України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 4 статті 373 Цивільного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі статтею 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до статті 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як визначено у статті 1 Закону України "Про землеустрій", цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

У статті 20 Земельного кодексу України регламентований такий порядок встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок:

1. При встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

2. Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо:

- земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу;

- земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

3. Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

4. При внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру.

Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

5. Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

6. Зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує:

- розроблення документації із землеустрою (крім випадків формування земельної ділянки із земель державної та комунальної власності, не сформованих у земельні ділянки);

- прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування (крім рішень про встановлення і зміну цільового призначення земельних ділянок, розпорядження якими здійснюють такі органи).

10. Включення земельної ділянки із визначеним видом цільового призначення до меж функціональної зони не тягне за собою обов`язковості зміни виду її цільового призначення незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, визначення яких є можливим у межах такої зони.

Згідно зі статтями 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до статті 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно ст.38 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує їх збереженню.

На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забезпечується проведення екскурсій та масовий відпочинок населення, здійснюється догляд за насадженнями, включаючи санітарні рубки, рубки реконструкції та догляду з підсадкою дерев і чагарників ідентичного видового складу, замість загиблих, вживаються заходи щодо запобігання самосіву, збереження композицій із дерев, чагарників і квітів, трав`яних газонів.

На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва може проводитися зонування відповідно до вимог, встановлених для ботанічних садів.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 року №821 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" доповнено Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року (надалі - Порядок №1051), пунктами 58, 59, 60.

Додатком 58 до Порядку №1051 передбачений Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила їх застосування, які містять такі норми:

1. Загальні положення

Класифікатор призначений для використання органами державної влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами, які здійснюють землеустрій, землевласниками та землекористувачами.

Класифікатор призначений для вирішення таких основних завдань:

- забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у Державному земельному кадастрі;

- застосування єдиних підходів під час визначення видів цільового призначення земельних ділянок, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів;

- отримання інформації, необхідної для нарахування та справляння плати за землю;

- встановлення відповідності виду цільового призначення земельних ділянок та виду функціонального призначення території;

- забезпечення потреб під час планування просторового розвитку територій, ведення містобудівного кадастру.

Вид цільового призначення земельної ділянки - визначений відповідно до встановлених законом вимог конкретний напрям використання земельної ділянки та її правовий режим в межах відповідної категорії земель та функціонального призначення територій.

Об`єктами класифікації у Класифікаторі є земельні ділянки з певним видом їх цільового призначення в межах відповідних категорій земель та функціональних зон територій.

Одиницею класифікації є вид цільового призначення земельної ділянки. Земельній ділянці визначається один вид цільового призначення.

2. Визначення виду цільового призначення земельної ділянки.

Під час встановлення цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення в межах відповідних функціональних зон територій.

Встановленим вид цільового призначення земельної ділянки вважається з моменту прийняття відповідного рішення органом державної влади, органом місцевого самоврядування, власником земельної ділянки в межах повноважень, визначених законодавством, та внесення відповідних відомостей про її цільове призначення до Державного земельного кадастру.

Види функціонального призначення територій та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок визначені згідно з додатком 60 до Порядку.

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються у випадках, установлених законодавством, у межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, детальним планом території. Перелік кодів переважних (основних) та супутніх видів цільового призначення земельної ділянки в межах відповідного виду функціонального призначення території наведено у додатку 60 до Порядку. Сукупна площа земельних ділянок з усіма видами цільового призначення, визначеними як супутні для відповідного виду функціонального призначення території, не може перевищувати 40 відсотків площі території відповідного виду функціонального призначення в межах однієї функціональної зони.

3. Зміна цільового призначення земельної ділянки.

Під час зміни цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Зміна виду цільового призначення земельної ділянки відповідно його коду та назви здійснюється згідно з вимогами статті 20 Земельного кодексу України.

Зміна виду цільового призначення земельної ділянки у відомостях Державного земельного кадастру в разі наявності відомостей про функціональні зони здійснюється на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки, яка розташовується в межах відповідної функціональної зони, за формою згідно з додатком 12 до Порядку.

Згідно з Класифікатором видів функціонального призначення територій та їх співвідношення з видами цільового призначення земельних ділянок (додаток 60 до Порядку №1051) у переліку переважних (основних) та супутніх видів цільового використання земельних ділянок, визначених для територій, які за функціональним призначенням належать до ландшафтно-рекреаційних територій (підгрупа 4), відсутній код 02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)).

Такий вид цільового використання земельних ділянок дозволений для територій, які містобудівною документацією за функціональним призначенням визначені як території житлової забудови (підгрупа 1).

Згідно з пунктом 3.4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 року №173, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 року за №379/1404, відповідно до діючих будівельних норм та правил територія населеного пункту з урахуванням переважного функціонального використання поділяється на:

- сельбищну територію - для розміщення житлового фонду, громадських будівель та споруд, установ соціального, культурного та побутового призначення, внутрішньосельбищної вулично-дорожньої та транспортної мереж, зелених насаджень та місць громадського користування, окремих комунальних та промислових об`єктів, будівництво яких допускається поблизу житлової забудови;

- виробничу територію - для розміщення промислових підприємств і пов`язаних з ними об`єктів, комплексів наукових установ з дослідними виробництвами, комунально-складських об`єктів (баз, складів, гаражів, автопарків, трамвайних, тролейбусних депо і т. ін.), підприємств по виробництву та переробці сільськогосподарських продуктів, створення санітарно-захисних зон промислових підприємств, об`єктів зовнішнього транспорту, шляхів позаміського та приміського сполучення;

- ландшафтно-рекреаційну територію, що охоплює приміські ліси, лісопарки, лісозахисні смуги, водоймища, зони відпочинку та курортні зони, землі сільськогосподарського використання та інші, які разом з парками, садами, скверами, бульварами сельбищної території формують систему озеленення та оздоровчих зон.

Пунктом 4.2 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів передбачено, що розміщення житлово-громадських об`єктів, а також дачних поселень не допускається на ландшафтно-рекреаційних територіях, включаючи землі міських лісів, якщо об`єкти, що проектуються, не призначені для відпочинку та спорту.

Отже, земельні ділянки, розташовані на території, яку містобудівна документація визначає як ландшафтно-рекреаційну територію, що охоплює парки, не можуть використовуватися для житлового будівництва.

Оскільки належна позивачу земельна ділянка, на якій він у 2024 році мав намір здійснити будівництво двоповерхового житлового будинку, згідно зі схемою зонування території міста Кропивницького розміщена у зоні, яка за функціональним призначенням віднесена до пам`ятки садово-паркового мистецтва парк " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (міський сад) ландшафтно-рекреаційної території, що охоплює парки, в розумінні Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, тому відповідач за заявою позивача від 06.02.2024 року правомірно відмовив у видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, позаяк такий вид забудови не відповідає переліку дозволених (переважних (основних) та супутніх) видів цільового призначення території, передбачених у Плані зонування території для даної функціональної зони.

Така підстава відмови узгоджується із пунктом 2.4 розділу ІІ Порядку №103 (невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам).

На час направлення позивачу повідомлення №А23284818 від 12.02.2024 року та листа від 12.02.2024 року про відмову в наданні будівельного паспорта План зонування території міста Кіровограда, затверджений рішенням Кіровоградської міської ради №2456 від 17.09.2013 року, був чинним і обов`язковим для виконання як позивачем, так і відповідачем.

Суд наголошує, що рішення Кіровоградської міської ради №2456 від 17.09.2013 року "Про затвердження містобудівної документації "План зонування території міста Кіровограда" є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування, який визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, розрахований на широке коло осіб та застосовуються неодноразово (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №522/22780/16-а).

Суд у ході судового розгляду справи не встановив обставин, які свідчать про незаконність рішення Кіровоградської міської ради №2456 від 17.09.2013 року "Про затвердження містобудівної документації "План зонування території міста Кіровограда" в оскарженій позивачем частині чи невідповідність його правовим актам вищої юридичної сили.

Позивач придбав у власність земельну ділянку вже після прийняття цього рішення.

Суд вважає, що цей нормативно-правовий акт не порушує прав позивача як власника земельної ділянки, оскільки він вправі володіти, розпоряджатися цією земельною ділянкою, а також використовувати її на свій розсуд відповідно до вимог закону.

Суд прийшов до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, відповідно до наданих йому повноважень у сфері регулювання містобудівної діяльності, планування і забудови території, не вчиняв порушень прав позивача як власника земельної ділянки. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні його позову, то підстави для присудження йому понесених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 265, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2024 року в зв`язку з тим, що суддя Дегтярьова С.В. з 30.04.2024 по 02.06.2024, з 17.06.2024 по 01.07.2024, а також з 05.07.2024 по 07.07.2024 не здійснювала правосуддя.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА