Справа № 300/5454/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5454/23 пров. № А/857/5164/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Олійника Ярослава Михайловича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Чуприною О.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник за довіреністю Олійник Я.М., звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не виплати йому надбавки за понаднормовий стаж, як особі, яка отримала ядерну шкоду здоров`ю відповідно до вимог Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон №796) та зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити йому пенсію за віком з липня 2021 року, встановивши надбавку за 20 років понаднормового стажу від зарплати, взятої для обрахунку пенсії, відповідно до ч.2 ст.56 цього Закону, без застосування двоскладової формули, передбаченої ч.2 ст.27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) та виплатити пенсію з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Олійник Я.М. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем неправомірно відмовлено у виплаті пенсії із встановленням надбавки за 20 років понаднормового стажу від зарплати, взятої для обрахунку пенсії, відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796, без застосування двоскладової формули, передбаченої ч.2 ст.27 Закону №1058 та виплатити пенсію із врахуванням проведених виплат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №8 (м. Коломия) ГУ ПФУ та з 03.02.2012 отримує пенсію за віком відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058.

Згідно листа пенсійного органу №6707-678/Г-02/8-0900/23 від 25.07.2023 та розрахунку заробітку для обчислення пенсії, на момент призначення пенсії позивача розрахунок пенсії проведено з урахуванням страхового стажу 41 рік 5 місяців (коефіцієнт страхового стажу 0,41417) та заробітної плати за період роботи з 01.11.1985 по 31.10.1990 та з 01.07.2000 по 31.12.2011 (згідно даних реєстру застрахованих осіб), індивідуальний коефіцієнт заробітку 0,92965.

Згідно протоколу перерахунку пенсії від 26.02.2023 за особовим рахунком НОМЕР_1 розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 складає 3659,46 грн, в тому числі :

- 2851,18 грн розмір пенсії за віком відповідно до ст.27 Закону №1058;

- 268,82 грн доплата 65-ти річним до 3120,00 грн з 01.03.2023;

- 125,58 грн доплата за понаднормовий стаж (за 6 років) відповідно до абз.2 ч.1 ст.28 Закону №1058;

- 113,88 грн додаткова пенсія особам, віднесеним до 3 категорії (ліквідатор) згідно п.5 постанови Кабінету Міністрів України №112 від 25.03.2014 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення;

- 300,00 грн компенсація 70-ти річним.

При цьому, надбавка за понаднормовий стаж (понад 20 років) від заробітку відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796 позивачу не нараховується та не виплачується.

Станом на 2023 рік пенсія позивачу обчислюється на загальних підставах відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058, а за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років у відповідності до п.2 ч.1 ст.28 Закону №1058, ОСОБА_1 за 6 років виплачується збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, зважаючи на наявний загальний страховий стаж, який становить понад 41 рік.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.10.2011.

27.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про доведення пенсійного забезпечення, особи потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, до вимог ст.ст.49, 56 Закону №796.

Листом №6707-6178/Г-02/8-0900/23 від 25.07.2023 ГУ ПФУ повідомило позивача, що при розрахунку його пенсії відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058 буде застосовуватися двоскладова форма, при умовному розрахунку розмір пенсії складатиме 3439,46 грн, який є меншим нарахованого розміру пенсії (3659,46 грн).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення розміру пенсії без встановлення доплати до пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796 (в редакції, чинній до 01.10.2017), ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розмір пенсії за віком позивачу визначений не на умовах ч.2 ст.27 Закону №1058, а відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону, і позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком згідно ч.2 ст.27 Закону №1058, пенсійний орган правомірно відмовив йому у виплаті передбаченого ч.2 ст.56 Закону №796 збільшення до пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 відсотків заробітку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ключовим питанням у даній справі є право позивача на отримання надбавки за понаднормативний стаж згідно ч.2 ст.56 Закону №796.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом №1058, частиною першою статті 9 якого передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.15 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796 або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Пунктом 13 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про прокуратуру та цього Закону, призначається одна пенсія за вибором особи.

Статтею 55 Закону №796 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Законів №1058 та №796.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796 (у редакції, чинній до 11.10.2017), право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як : чоловіки 20 років, жінки 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки 10 років і більше, жінки 7 років 6 місяців і більше не вище 85 процентів заробітку.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148) до частини другої статті 56 Закону №796 були внесені зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону №1058.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Колегія суддів звертає увагу, що спірні відносини виникли у червні 2023 року, оскільки з відповідною заявою позивач звернувся 27.06.2023, що підтверджується позивачем у позовній заяві.

Колегія суддів зазначає, що правове регулювання спірних правовідносин змінилося і у зв`язку зі змінами Закон №796 пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений частиною другою статті 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах визначених частиною другою статті 27 Закону №1058.

Враховуючи наведене, оскільки розмір пенсії позивача за віком не обраховується на умовах частини другої статті 27 Закону №1058, то відповідач у зв`язку зі зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії на підставі частини другої статті 56 Закону №796 (у редакції, чинній після внесення змін Законом №2148).

Вказане кореспондується з висновком Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Великода проти України, в якому суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

Позивач, щодо якого не дотримано наведеної вище умови, не має права на отримання надбавки за понаднормативний стаж.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №809/627/18, від 29.08.2022 по справі №300/1390/19, від 12.12.2022 по справі №280/656/20, від 06.09.2023 по справі №300/2091/21, від 06.12.2023 по справі №320/6063/19, від 10.01.2024 по справі №300/168/21.

Стосовно доводів позивача з посиланням на те, що доплата за 6 років понаднормового стажу, яка виплачується йому відповідно до абз.2 ч.1 ст.28 Закону №1058 обрахована не від заробітної плати, а від прожиткового мінімуму, суд першої інстанції вірно зазначив, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум (абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Олійника Ярослава Михайловича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року по справі №300/5454/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук