Справа № 520/6784/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 р. Справа № 520/6784/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків по справі № 520/6784/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 14.03.2024 №1323/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у зв`язку із необхідністю отримання податкової консультації пов`язаної зі складністю застосування положень ПК України та необхідності формування чіткого розуміння обсягу своїх податкових обов`язків, а також керуючись п. 52.1 ст. 52 ПК України ФОП ОСОБА_1 звернулась до Державної податкової служби України із заявою від 12.02.2024 про отримання індивідуальної податкової консультації. В заяві було поставлено питання чи має платник податку право з урахуванням перебування на спрощеній системі оподаткування третьої групи з 16.12.2019 та визначеною з того часу податковою адресою: АДРЕСА_1 та переході на другу групу єдиного податку з 01.08.2023 із збереженням податкової адреси, на застосування положення абзацу першого пп. 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та чи має платник податку право не сплачувати єдиний податок до останнього числа місяця, в якому буде припинено можливість бойових дій на території Харківської міської територіальної громади. Відповідач 14.03.2024 надав індивідуальну податкову консультацію №1323/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК, однак позивач вважає, що наведені ДПС України у вказаній індивідуальній податковій консультації висновки суперечать ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КАС України та дійсним положенням Податкового кодексу України, а тому такий індивідуальний акт підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Позивач зауважила, що не погоджується із висновком ДПС України про необхідність наявності додаткового критерію для застосування платником податку положень абзацу першого пп. 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме перебування платником податку на першій або другій групі єдиного податку станом на дату віднесення певних територій до переліку територій можливих або активних бойових дій, або територій тимчасової окупації.

Від представника ДПС України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що спірна податкова консультація не суперечить нормам ПК України та не порушує право платника податків, таким чином не є протиправною та не може бути скасованою. Зауважив, що у спірних правовідносинах ДПС України виконала вимоги статті 52 ПК України та надала позивачу податкову консультацію, яка містить необхідну інформацію і надає відповідь на зазначені у зверненні питанні. Висновки спірної ІПК з порушеного позивачем питання цілком узгоджуються із закріпленим статтею 19 Основного Закону принципу імперативності права «дозволено все, що закріплено в законі» та дотриманням приписів частини 2 статті 2 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила, що для вірного вирішення спору, необхідно було здійснити аналіз дійсного змісту пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та визначити чи міститься в ньому або в інших розділах Податкового кодексу України застереження щодо незастосування передбаченої ним пільги зі сплати податків для осіб які здійснили перереєстрацію на платника другої групи вже після визначених Переліком територій на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (затв. Наказом Мінреінтеграції ТОТ України № 309 від 22.12.2022р.) дат виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій/тимчасової окупації.

Зауважила, що з огляду на правову конструкцію абзацу першого пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, який містить наступні словосполучення: «... фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої та другої групи, податкова адреса яких знаходиться на територіях бойових дій ... станом на дату початку бойових дій ...», визначальною обставиною для отримання платником податку права не сплачувати єдиний податок є знаходження його податкової адреси на території бойових дій станом на дату початку таких бойових дій.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказам Мінреінтеграції ТОТ України № 309 від 22.12.2022р. (із змінами та доповненнями) територія Харківської міської територіальної громади (UA0028556) була віднесена до території активних бойових дій в період з 24.02.2022р. до 15.09.2022р., а в період з 15.09.2022р. по теперішній час відноситься до території можливих бойових дій.

Позивач зазначав, що його зареєстрована податкова адреса - АДРЕСА_1 , була незмінною з 16.12.2019р., тобто була такою і станом на 24.02.2022р., і станом на 15.09.2022р. Станом на ці дати позивач був платником єдиного податку. Дана обставина відповідачем не заперечувалась та була прийнята судом.

Як свідчить зміст оспорюваної індивідуальної податкової консультації, відповідач дійшов висновку про необхідність наявності додаткового критерію для застосування платником податку положень абзацу першого пп. 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме перебування платником податку на першій або другій групі єдиного податку станом на дату віднесення певних територій до переліку територій можливих або активних бойових дій, або територій тимчасової окупації.

Позивач вважає, що жоден абзац пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не містить положення аналогічного змісту висновку наведеного в спірній індивідуальній податковій консультації, жодна інша норма Податкового кодексу України або іншого нормативно-правового акту спірних правовідносин не регулює. Тому, слід дійти висновку, що запровадивши додатковий критерій для отримання платником податку пільги у вигляді можливості не сплачувати єдиний податок, відповідач діяв не у спосіб передбачений законодавством, з порушенням Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Податкового кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області платником єдиного податку другої групи зі ставкою 10 % з 01.08.2023.

12.02.2024 позивач звернулась до Державної податкової служби України із заявою на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 просила роз`яснити:

1) Чи розповсюджується на неї як фізичної особи-підприємця положення абзацу першого пункту 11 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України?

2) Чи має можливість не сплачувати єдиний податок до останнього числа місяця, в якому буде припинено можливість бойових дій на території Харківської міської територіальної громади?

ДПС України надала податкову консультацію від 14.03.2024 №1323/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК щодо викладених у зверненні позивача питань.

Вважаючи податкову консультацію від 14.03.2024 №1323/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що спірна податкова консультація є правомірною, обґрунтованою, а отже такою, що скасуванню не підлягає. Твердження позивача, викладені в адміністративному позові, не підтверджують порушення норм діючого законодавства з боку контролюючого органу при наданні оскаржуваної податкової консультації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

В силу пунктів 52.1, 52.2, 52.3, 52.4 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Індивідуальні податкові консультації надаються:

в усній формі - контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також державними податковими інспекціями; у паперовій та електронній формах - контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, крім державних податкових інспекцій.

Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, підлягає реєстрації в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Пунктом 53.2 статті 53 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Отже, законодавець самостійно визначив порядок дій суб`єкта владних повноважень в разі скасування судом, зокрема індивідуальної податкової консультації, і такий порядок має бути дотриманий ним без додаткового зобов`язання судом вчинити подальші дії.

Індивідуальна податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана.

При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Разом із тим, податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Відповідно до ст. 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.

У разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Отже податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо):

1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності;

2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана;

3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування;

4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Виходячи із змісту положень наведених вище норм ПК України, обов`язковими складовими письмової податкової консультації є:

- опис питань, що порушуються платником податків;

- обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків;

- висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/2032/16 та від 22.10.2019 у справі №520/10111/18.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

12.02.2024 позивач звернулась до Державної податкової служби України із заявою на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі.

У своєму зверненні платник податку повідомила, що зареєстрована як фізична особа - підприємець з 16 грудня 2019 року. З дати реєстрації фізична особа - підприємець перебувала на спрощеній системі оподаткування третьої групи. З 01 серпня 2023 року зареєструвалась платником єдиного податку другої групи зі ставкою 10 відсотків, підприємницьку діяльність платник податків здійснює на території Харківської міської територіальної громади.

У зв`язку з чим фізична особа - підприємець - платник єдиного податку другої групи, просила надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань:

1) Чи розповсюджується на неї як фізичної особи-підприємця положення абзацу першого пункту 11 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України?

2) Чи має можливість не сплачувати єдиний податок до останнього числа місяця, в якому буде припинено можливість бойових дій на території Харківської міської територіальної громади?

ДПС України надала податкову консультацію від 14.03.2024 №1323/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК щодо викладених у зверненні позивача питань.

Так, ДПС України повідомлено позивачу, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 Кодексу).

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Кодексу).

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються у главі 1 розділу XIV Кодексу, статтею 295 якої врегульовані порядок нарахування та строки сплати єдиного податку.

Згідно з пунктом 295.1 статті 295 Кодексу платники єдиного податку першої та другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Разом з тим Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IХ встановлено, що тимчасово, з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, згідно з абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу фізичні особи підприємці платники єдиного податку першої та другої групи мають право не сплачувати єдиний податок.

Таким чином, з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України фізичні особи підприємці платники єдиного податку другої групи мали право самостійно приймати рішення щодо сплати/несплати єдиного податку.

Разом з тим, Законом України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» (далі Закон №3219) внесено зміни з 01.08.2023, зокрема, положення підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу доповнено пунктами 11 та 12.

Так, відповідно до пункту 11 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу установлено, що з 01 серпня 2023 року фізичні особи підприємці платники єдиного податку першої та другої групи, податкова адреса яких знаходиться на територіях бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України станом на дату початку бойових дій або тимчасової окупації, мають право не сплачувати єдиний податок за період з першого числа місяця, в якому почалися бойові дії на відповідній території, виникла можливість бойових дій або почалася тимчасова окупація такої території, до останнього числа місяця, в якому було завершено такі активні бойові дії, припинено можливість бойових дій або завершено тимчасову окупацію.

При цьому такі особи не заповнюють декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за період, в якому відповідно до абзацу першого пункту 11 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу єдиний податок не сплачувався.

Таким чином, як вбачається зі змісту абзацу першого пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу однією з умов, яка надає платникам єдиного податку другої групи право не сплачувати єдиний податок, є знаходження їх податкової адреси на територіях бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України станом на дату початку бойових дій або тимчасової окупації. При цьому абзац перший пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу не містить обмежень щодо можливості скористатись таким правом, за умови дотримання вказаної вище умови, для фізичних осіб підприємців платників єдиного податку, зареєстрованих у 2023 році.

Право не сплачувати єдиний податок, надане платникам єдиного податку другої групи пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, не розповсюджується на фізичних осіб підприємців платників єдиного податку другої групи, які зареєструвалися на території, визначеній Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі Перелік), вже після визначених Переліком дат виникнення можливості бойових дій/початку бойових/тимчасової окупації.

Дати початку та завершення активних бойових дій, виникнення та припинення можливості бойових дій або початку та завершення тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку (абзац шостий пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Перелік визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (абзац сьомий пункту 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Перелік затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Норми пункту 11 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу не застосовуються з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому було проведено державну реєстрацію зміни місцезнаходження фізичної особи підприємця на іншу, ніж зазначена в абзаці першому пункту 11 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу, територію України.

Враховуючи викладене, фізична особа підприємець платник єдиного податку другої групи, податкова адреса якої знаходиться на території можливих бойових дій станом на дату виникнення можливості бойових дій мають право не сплачувати єдиний податок незалежно від здійснення діяльності та отримання доходу, але за можливості, платник може сплатити єдиний податок у відповідних періодах та відобразити таку сплату у податковій декларації.

Разом з тим право не сплачувати єдиний податок, надане платникам єдиного податку першої та другої груп пунктом 11 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, не розповсюджується на фізичних осіб підприємців:

платників єдиного податку третьої групи, які здійснили перереєстрацію на платника другої групи вже після визначених Переліком дат виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій/тимчасової окупації.

Такі фізичні особи сплачують єдиний податок на загальних підставах.

Аналізуючи зміст спірної Індивідуальної податкової консультації, з урахуванням наданих відповідачем відповідей на поставлені позивачем запитання, обґрунтувань відповідачем застосування норм законодавства та висновку з питань практичного використання таких норм, суд апеляційної інстанцій погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах ДПС України виконала вимоги статті 52 ПК України та надала позивачу податкову консультацію, яка містить необхідну інформацію і надає відповідь на зазначені у зверненні питання відповідно до чинних вимог ПК України.

Таким чином, спірна податкова консультація є правомірною, обґрунтованою, а отже такою, що скасуванню не підлягає. Твердження позивача, викладені в адміністративному позові, не підтверджують порушення норм діючого законодавства з боку контролюючого органу при наданні оскаржуваної податкової консультації.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року по справі № 520/6784/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі № 520/6784/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко