Справа № 500/2203/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/2203/24 пров. № А/857/14510/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Обрізка І.М.

з участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року, ухвалене суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі в порядку письмового провадження у справі № 500/2203/24 за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу від 04.04.2024 у виконавчому провадженні № 74229509.

27 травня 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №140/4917/22 без поважних причин.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 140/4917/22 здійснив перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 07.10.2016 року, однак перерахована сума становить 0 грн., внаслідок чого немає підстав для виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі № 140/4917/22 та, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.10.2016 року

12.02.2024 Волинський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у цій справ, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.10.2016 року.

16.02.2024 ОСОБА_1 подав до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про примусове виконання судового рішення.

21.02.2024 відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 74229509.

27.02.2024 Військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу листа № 709, в якому повідомила, що провела розрахунок суми індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 07.10.2016 і склала відповідний розрахунок № 298 від 15.02.2024, згідно із яким нарахована сума індексації складає 0,00 грн.

15.03.2024 ОСОБА_1 повторно подав до відповідача заяву про невиконання судового рішення.

04.04.2024 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу на боржника Військову частину НОМЕР_1 в сумі 5100,00 грн, оскільки, рішення суду не виконано.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правовідносини щодо примусового виконання судового рішення врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, відповідно до наведених вище правових норм, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Апеляційний суд встановив те, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі № 140/4917/22 позивач здійснив перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 07.10.2016 про що склав відповідний розрахунок № 298 від 15.02.2024.

Відповідно до цього розрахунку нарахована сума індексації складає 0,00 грн. Позивач, при перерахунку, застосував базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін січень 2016 року.

Як видно із постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023, у справі № 140/4917/22, суд вирішив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.10.2016 року.

Враховуючи те, що, відповідно до судового рішення, позивач зобов`язаний провести перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.10.2016 року то, позивач, на думку апеляційного суду, виконав рішення суду у справі № 140/4917/22, у спосіб вказаний у виконавчому листі.

При цьому, апеляційний суд вважає, що застосування, не вірного, на думку відповідача, базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення, не є підставою вважати, що позивач не виконав рішення суду, оскільки відповідні рішення, дії чи бездіяльність позивача протиправними не визнавались.

За цих обставин апеляційний суд вважає, що позивач, при виконанні судового рішення, діяв у спосіб, що визначений судовим рішенням, а тому відповідач протиправно наклав на позивача штраф за невиконання судового рішення. Внаслідок цього рішення відповідача про накладення штрафу необхідно скасувати.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, тому зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в справі № 500/2203/24 скасувати та прийняти постанову відповідно до якої позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу серії ВП № 74229509 від 04.04.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
І. М. Обрізко
Повний текст постанови складений 16.07.2024 року