Справа № 500/2182/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2182/24

16 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що викладена у листі від 15.03.2024 № 2932-2579/Н-02/8-1900/24, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення її пенсії за віком, яка передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення її пенсії за віком, що передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25.03.2023 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважаючи, що має право згідно з п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на отримання грошової допомоги при виході на пенсію у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, позивач звернувся до відповідача про її виплату. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у листі від 15.03.2024 № 2932-2579/Н-02/8-1900/24 відмовило ОСОБА_2 у призначенні, з мотивів відсутності у неї на день досягнення пенсійного віку достатнього стажу роботи, що дає право на грошову допомогу.

Беручи до уваги те, що Кременецьке педагогічне училище, у якому ОСОБА_1 працювала викладачем з 15.08.1986 по 16.06.1991, належить до професійно-технічних навчальних закладів (ст.41 Закону України "Про освіту" №1060-ХІІ від 23.05.1991), а педагогічний коледж, Кременецький обласний комунальний педагогічний коледж ім. Т.Г.Шевченка та Кременецький педагогічний коледж Кременецького обласного гуманітарно-педагогічного інституту ім. Тараса Шевченка, у яких ОСОБА_1 працювала викладачем з 17.06.1991 по 31.08.2003 та з 01.09.2009 до дня досягнення пенсійного віку, належать до вищих навчальних закладів II рівня акредитації (ст.25 Закону України "Про вищу освіту" №2984-ІІІ від 17.01.2002), позивач вважає таку відмову протиправною, що, власне, і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву, просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_3 з 25.03.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачу у повідомлені від 15.03.2024 №2932-2579/Н-02/8-1900/24 зазначено, що період з 01.09.2003 по 31.08.2009 не враховується до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки у цей період особа працювала у вищому навчальному закладі ІІІ рівня акредитації та на посаді асистента кафедри музичних дисциплін. Даний тип закладу та посада відсутні в переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. Позивач незарахування вказаного періоду до стажу що дає право на виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій не оскаржує. Зокрема позивач в позовній заяві зазначає про наявний достатній стаж для виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій без врахування вказаного періоду. Однак згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №38 від 26.01.2024 позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, становить 17 років 07 місяців 03 дні.

За даних обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмовлені у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти пенсій згідно п.7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 13.06.2024 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві як співвідповідача до участі в справі. Ухвалено розгляд справи розпочати спочатку та проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали від 13.06.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві отримало 14.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали) та станом на 16.07.2024 відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Клопотань про продовження процесуального строку також до суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, викладених у заявах по суті справи, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 з 25.03.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

17.01.2024 позивач звернуся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №38 від 26.01.2024 позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій з мотивів відсутності достатнього стажу. Стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, становить 17 років 07 місяців 03 дні.

В обгрунтування вказаного рішення вказано, що до заяви долучено довідку від 16.01.2024 №03-05-118 про періоди роботи з 15.08.1986 по 16.06.1991 на посаді викладача музики Кременецького педагогічного училища, з 17.06.1991 на посаді викладача музики Кременецького педагогічного коледжу, видану Кременецькою обласною гуманітарно-педагогічною академією ім.Тараса Шевченка. Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 з 01.09.2003 по 31.08.2009 працювала в Кременецькому обласному гуманітарно-педагогічному інституті ім.Тараса Шевченка на посаді асистента кафедри музичних дисциплін. Згідно наданих документів Кременецький обласний гуманітарно-педагогічний інститут ім.Тараса Шевченка віднесено до ІІІ рівня акредитації. Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, посада асистент кафедри не зазначена в найменуванні посад освіти для вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації вказаної постанови. Враховуючи розбіжність в поданих документах, невідповідність акредитації навчального закладу та відсутність посади асистента кафедри в переліку, зарахувати періоди роботи з 18.06.1991 по 31.08.2010 до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, можливості немає.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як передбачено п.7-1розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Як встановлено судом, вихід на пенсію саме з посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а також неотримання позивачем до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії відповідачем не заперечується та не є спірним у справі.

З матеріалів справи видно, шо згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , що підтверджується також довідками № 03-35-123 та № 03-35-139, виданими 31.01.2024 та 15.02.2024 Кременецькою обласною гуманітарно-педагогічною академією ім. Тараса Шевченка, до часу настання пенсійного віку ОСОБА_3 працювала викладачем музики у професійно-технічному навчальному закладі та у вищому навчальному закладі II рівня акредитації у такі періоди:

з 15.08.1986 по 16.06.1991 викладач музики Кременецького педагогічного училища ім. Т.Г.Шевченка;

з 17.06.1991 по 26.11.2002 викладач музики Кременецького педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка;

з 27.11.2002 по 31.08.2003 викладач музики Кременецького обласного комунального педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка;

з 01.09.2009 по 24.03.2023 викладач Кременецького педагогічного коледжу Кременецького обласного гуманітарно-педагогічного інституту ім. Тараса Шевченка.

Відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві у рішенні №38 від 26.01.2024 послалось на недостатній страховий стаж, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

За позицією Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, враховуючи розбіжність в поданих документах, невідповідність акредитації навчального закладу та відсутність посади асистента кафедри в переліку, зарахувати періоди роботи з 18.06.1991 по 31.08.2010 до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, можливості немає.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Як слідує з довідки про реорганізацію № 12-06/04, виданою 31.01.2024 Кременецькою обласною гуманітарно-педагогічною академією ім. Тараса Шевченка, відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 19.05.1989 № 141 "Про присвоєння імен учбовим і культурно-освітнім закладам", наказу Міністерства народної освіти Української РСР від 15.06.1989 № 114 "Про присвоєння імен учбовим і культурно-освітнім закладам" Кременецьке педагогічне училище Тернопільської області надалі іменовано - Кременецьке педагогічне училище імені Т.Г. Шевченка. Відповідно до рішення Тернопільської обласної Ради народних депутатів від 08.05.1991, наказу № 134 Міністерства народної освіти УРСР від 05.06.1991, наказу №185 управління народної освіти Тернопільського облвиконкому від 03.06.1991 Кременецьке педагогічне училище імені Т. Г. Шевченка було реорганізовано в Кременецький педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка. Відповідно до пункту 9 рішення сесії Тернопільської обласної ради від 29.02.2000 № 120 Кременецький педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка перейменовано на Кременецький обласний комунальний педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка. Рішенням сесії Тернопільської обласної ради від 26.07.2002 № 37 на базі Кременецького обласного комунального педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка утворено Кременецький обласний комунальний гуманітарно-педагогічний інститут імені Тараса Шевченка. На підставі розпорядження голови Тернопільської обласної ради від 25.11.2002 № 322 Кременецький обласний комунальний гуманітарно-педагогічний інститут імені Тараса Шевченка надалі іменовано Кременецьким обласним гуманітарно-педагогічним інститутом ім. Тараса Шевченка. Керуючись рішенням сесії Тернопільської обласної ради від 06.03.2012 № 1335, Кременецький обласний гуманітарно-педагогічний інститут ім. Тараса Шевченка реорганізовано шляхом перетворення в Кременецьку обласну гуманітарно-педагогічну академію ім. Тараса Шевченка.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про освіту" №2145-VІІІ від 05.09.2017 (чинного з 28.09.2017) складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта. Чинна редакція Закону України "Про освіту" не передбачає акредитацію навчальних закладів, а встановлює акредитацію освітньої програми та визначає ліцензування освітньої діяльності.

Разом з тим, умови пенсійного забезпечення на даний час ще прив`язані до професій та посад у навчальних закладах з визначенням рівнів акредитації.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII (чинного з 06.09.2014) в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: 1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність; 2) академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність; 3) коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.

Згідно з ст.1 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 №2984-ІІІ (чинного до 06.09.2014), вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність; рівень акредитації - рівень спроможності вищого навчального закладу певного типу провадити освітню діяльність, пов`язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації.

Стаття 24 цього Закону визначала рівні акредитації вищих навчальних закладів. Так, встановлювалися такі рівні акредитації вищих навчальних закладів: вищий навчальний заклад першого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста; вищий навчальний заклад другого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та за напрямами підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра; вищий навчальний заклад третього рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста, а також за окремими спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня магістра; вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційних рівнів спеціаліста, магістра.

Відповідно до п.5 ст.25 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 №2984-ІІІ коледж це вищий навчальний заклад другого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у споріднених напрямах підготовки (якщо є структурним підрозділом вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації або входить до навчального чи навчально-науково-виробничого комплексу) або за кількома спорідненими спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Згідно з п.12 частини 2 Розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII до приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність із вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються: для університетів, академій, інститутів - на рівні закладів вищої освіти III-IV рівнів акредитації; для коледжів (включаючи коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів) - на рівні закладів вищої освіти I-II рівнів акредитації.

Суд вказує, що позивач працювала в періоди роботи з 17.06.1991 по 26.11.2002 на посаді викладача музики Кременецького педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка та з 27.11.2002 по 31.08.2003 на посаді викладача музики Кременецького обласного комунального педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка, а тому її пенсійне забезпечення до приведення пенсійного законодавства у відповідність з освітнім законодавством має здійснюватися, прирівнюючи до вищого навчального закладу I-II рівнів акредитації.

Водночас сумнів відповідача стосовно невідповідності акредитації навчального закладу, спростовується наявними сертифікатами про акредитацію серії СД-ІІ № 206094, серії НД №2090661, серії КС № 003365.

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджується обставини щодо наявності у позивача спеціального стажу в обсязі понад 30 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", без віднесення до такого періоду роботи позивача з 01.09.2003 по 31.08.2009 в Кременецькому обласному гуманітарно-педагогічному інституті ім. Тараса Шевченка, який належить до III рівня акредитації, на посаді асистента кафедри музичних дисциплін.

Суд наголошує, що до призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_3 не отримувала будь-яку пенсію, станом на день досягнення пенсійного віку вона працювала у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 30 років, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні.

Отже, позивач підпадає під дію п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а дійшов висновку про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №38 від 26.01.2024 про відмову ОСОБА_3 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню, та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання призначити відповідну грошову допомогу, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні грошової допомоги.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 605,60 грн. згідно квитанції №69125253 від 08.04.2024 на суму 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №38 від 26.01.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.