Справа № 400/5261/23
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 р. № 400/5261/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаДержавної служби України з безпеки на транспорті, вул. Антоновича, 51,м. Київ,03150,

провизнання дій протиправними; стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Держаної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі по тексту Відповідач ) з позовом про визнання протиправних дій Укртрансбезпеки мобінгом під час здійснення нею повноважень держаного службовця; стягнення 50000 грн в якості компенсації моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період роботи Позивачки на посаді головного спеціаліста (юриста ) управління Укртрансінспекції у Миколаївській області у 2022 році до неї, як до співробітника змінилося ставлення керівника Юридичного департаменту Укртрансбезпеки ОСОБА_2 Яке виразилося в моральному тиску, приниженні, цькуванні, приниження її гідності та професійних якостей, псування ділової репутації. Всі ці дії призвели до того, що позивачка була вимушена звільнитися зі служби всупереч власних бажань. Позивачка зазначає, що психологічний тиск Відповідач здійснював шляхом видання Наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, який в подальшому був скасований у судовому порядку (справа № 400/7146/21) та дії відповідача визнано судом протиправними. Економічний тиск з боку Відповідача виразився в тому, що всупереч прийнятому судовому рішенню по справі № 400/7146/21 Відповідачем не була виплачена премія за час дії оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. На звернення щодо повернення безпідставно утриманих виплат із заробітної плати відповідач відмовив позивачці з посиланням на те, що ці виплати є не обов`язковими та належать до варіативних дискреційних повноважень керівника. Також Позивачка вважає, що її виведено в простій у період з 11.04.2022 року по 12.05.2022 року (без її згоди на це) для того, щоб здійснити на неї моральний та матеріальний тиск, відокремити від колективу та підштовхнути до звільнення. У період з травня 2022 по лютий 2023 року позивачеві безпідставно та без будь-яких пояснень зменшували (занижували) розмір премій та виплати надбавок за інтенсивність праці.

Окрім того, позивач зазначає, що не зважаючи на 9-річний досвід роботи, Відповідач свідомо позбавив її кар`єрного зросту, шляхом відмови в переведенні до Юридичного Департаменту Укртрансбезпеки, попри наявність вакантних посад у юридичному департаменті.

Під час дистанційної роботи, начальником Юридичного департаменту була створена для юристів група в телеграм месседжері, де підлеглі отримували завдання для виконання, але результати роботи саме Позивачки постійно коментувалися в загальному телеграм каналі в негативній площині. Все це підривало авторитет позивачки та ганьбило її ділову репутацію, принижувало професійні якості й негативно впливало на її психологічний стан.

Бажаючи припинення постійних нападків та ухилень з боку начальника Юридичного департаменту ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подала скаргу на ім`я голови Укртрансбезпеки, але належної перевірки викладених у скарзі фактів роботодавцем проведено не було, Позивачка отримала відповідь (відписку), що факти, викладені нею в скарзі, не знайшли свого підтвердження.

Наслідком звернення Позивачки з даною скаргою на дії ОСОБА_2 стало порушене дисциплінарне провадження відносно самої Позивачки, яке відразу було припинено, як тільки Позивачка подала Заву про звільнення. Підсумовуючи всі ці факти, ОСОБА_1 вважає, що керівництвом Укртрансбезпеки здійснювався мобінг відносно неї, який мав на меті примушення її до звільнення з роботи попри її власне бажання.

Протоколом автоматичного розподілу справи між суддями головуючим по справі було визначено суддю Мороза А.О. (т. 1 а. с. 94).

Ухвалою суду від 17.05.2023 року відкрито провадження по адміністративній справі за правилами загального позовного провадження (т. 1 а. с. 95-96).

09.08.2023 року за результатом розгляду клопотання представника відповідача Ухвалою суду провадження про справі було закрито, у зв`язку з тим, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства (т. 2 а. с. 54-63).

Постановою колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023 року Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду була скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 2 а. с. 185-192).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 року № 326/02-10 та протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями здійснений повторний автоматизований розподіл справи між суддями та визначено головуючого суддю по справі Лісовську Н.В. (т. 3 а. с. 2-3).

Ухвалою суду від 13.11.2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилам спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 3 а. с. 4-5).

Але в подальшому, на адресу суду надійшли клопотання від представників сторін з проханням здійснювати розгляд справи за участю представників сторін. Ухвалою суду від 08.12.2023 року справу призначено до судового розгулу за участю представників сторін на 09.01.2024 року (а. с. 76-77).

09.01.2024 року судом розглянуто клопотання відповідача про передачу адміністративної справи за підсудністю за місцем знаходження Відповідача та залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від 09.01.2024 року відповідачеві відмовлено в задоволенні вищезазначених клопотань (т. 3 а. с. 106-111).

За клопотанням сторін судом постановлено Ухвалу від 09.01.2024 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 23.01.2024 року (т. 3 а. с. 112-113).

19.03.2024 року Ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено для розгляду по суті.

27.05.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв`язку з неможливістю здійснення фіксування судового процесу у випадках планового відключення будівлі суду від електропостачання.

Від представника відповідача на адресу суду надходили процесуальні заяви: Відзиви на позовну заву від 01.06.2023 з додатками (т. 1 а. с. 105-159) та від 01.12.2023 року (т. 3 а. с. 19-74), де представник Відповідача зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та просить суд відмовити в позові. Так, Відповідач наголошує, що факти, викладені в позові, невірно трактуються позивачем. ОСОБА_2 як начальник Юридичного департаменту лише здійснювала керівництво підлеглими за допомогою телеграм чату. Дисциплінарне провадження, яке було порушено відносно позивачки, не має ніякого відношення до тієї скарги, що вона подавала на дії ОСОБА_2 , заробітна плата, відпускні, матеріальна допомога ОСОБА_1 виплачувалися в повному обсязі. Невиплата премії після скасування судом наказу про дисциплінарне стягнення обумовлена тим, що в період дії Наказу про застосування дисциплінарного стягнення Керівником Укратрансбезпеки не приймалися Накази відносно позивача на преміювання, а відтак, підстави виплачувати премію законодавчо були відсутні, оскільки саме наказ керівника установи на преміювання є підставою для виплати премії. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухав пояснення сторін у судових засіданнях, дослідив матеріали, що містяться у справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено:

З 16.09.2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста (юриста) Управління Укртрансінспекції у Миколаївській області, а 19.01.20216 року у зв`язку з реорганізацією структури призначена на посаду головного спеціаліста (юриста) Управління Укртрансбензпеки у Миколаївській області Держаної служби України з безпеки на транспорті.

17.12.2023 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу» (т. 1 а. с. 17-20).

Під час проходження державної служби відносно Позивачки було порушено та поведено дисциплінарне провадження та Наказом № 177-Д від 18.-8.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «оголошення догани». Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/7146/21 від 18.01.2022 року Наказ Держаної служби України з безпеки на транспорті визнано протиправним та скасовано (т. 1 а. с. 21-34).

На виконання Рішення суду № 400/7146/21 від 18.01.2022 року Головою Держаної служби України з безпеки на транспорті видано Наказ № 51-Д від 05.03.2022 року про скасування Наказу № 177-Д від 18.08.2021 року «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» та в п. 2 цього Наказу зазначено про необхідність проведення перерахунку заробітної плати Позивачці з серпня 2021 року по 05.03.3022 року та матеріальної допомоги на соціально-побутові питання, що була сплачена в листопаді 2021 року (т. 1 а. с. 35).

В подальшому за клопотаннями сторін суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження.

11.12.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким доповнено Кодекс законів про працю України статтею 2-2, де визначено наступне мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

- створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

- безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

- нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

- нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

- безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

- необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Надаючи оцінку наданим Позивачем до суду доказам, а це: скріншоти переписки в телеграм каналі; розрахункові листи по отриманню заробітної плати; скарга та відповідь на неї керівництва Укртрансбезпеки, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування Наказу про оголошення догани, суд приходить висновку, що переписка, що велася в телеграм-каналі, не містить з боку керівника юридичного департаменту загроз, цькування, висміювання ОСОБА_1 як працівника чи як фізичної особи.

З переписки вбачається, що керівник юридичного департаменту ставить перед підлеглими працівниками певні робочі завдання та контролює їх виконання.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків не можуть вважатися мобінгом (цькуванням).

Щодо економічного тиску суд вважає за необхідне зазначити, що надані Позивачем листи-розрахунки її заробітної плати містять нарахування та виплату премії, матеріальної допомоги, оплати відпустки, що також спростовує твердження Позивачки, що їй особисто не доплачували заробітну плату та ставили занижений відсоток на отримання премії. До речі, Позивачкою не надано до суду жодних підтверджень такому твердженню, що іншим працівникам премія в даний період виплачувалась у вищому відсотку. Окрім того, відсутні докази, що Позивачем оскаржувалися накази керівника відповідача про перемірювання ОСОБА_1 з причин зменшеного розміру премії.

Щодо не повернутої премії за місяць, в якому її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а в подальшому цей Наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» було скасовано судом, слід зазначити, що питання повернення незаконного позбавлених преміальних виплат мало розглядатися в межах судової справи про оскарження Наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Оскільки саме прийняття Наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» є наслідком позбавлення премії працівника. Але позивачка не ставила це питання під час розгляду справи № 400/7146/21.

В межах даної справи питання не проведення нарахування сум премії в тому місяці, коли Позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не може бути вирішено, а також дії відповідача в даному випадку не можуть бути визнанні судом як мобінг.

Щодо перешкоджання директором юридичного департаменту просуванню Позивачки по кар`єрному зросту:

Позивачка зазначає, що не переведення її на роботу до Юридичного Департаменту Укртрансбезпеки, попри наявність вакантних посад в юридичному департаменті, вона вважає елементом мобінгу та негативного ставлення до неї особисто.

Але, яке з`ясовано в судовому засіданні, та не заперечується самою Позивачкою, вона не подавала письмової заяви на переведення до юридичного департаменту, а лише в переписці в телеграм каналі висловила претензію ОСОБА_3 чому її досі не перевели до Юридичного Департаменту Укртрансбезпеки.

Слід зазначити, що задля отримання бажаної посади - переведення до юридичного департаменту Укртрансбезпеки, поведінка позивачки мала бути активною, а саме: Позивачці слід було звернутися з відповідною заявою до керівника Укртрансбезпеки, оскільки саме він приймає рішення з кадрових питань. Але Позивачкою суду не надані докази того, що вона зверталася з заявою про її перевід та що їй було відмовлено з надуманих підстав.

Щодо звільнення Позивачки за угодою сторін суд вважає за необхідне зазначити, що Позивачкою не наведено жодного факту та доказу, що хтось з керівництва Укртрансбезпеки та/або інші особи пропонував їй звільнитися, та/або наполягали на її звільненні, та/або змушували її звільнитися, та/або вимагали написання від неї зави про звільнення. В судовому засіданні Позивачка також повідомила, що рішення про звільнення прийняла самостійно та особисто, під емоційним впливом, який посилився через зникнення чоловіка на фронті, через постійні обстріли м. Миколаєва, через страхи та особисті страждання, побоювання за своє життя та дитини, через недооцінення її як працівника.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З вищенаведених посилань на приписи частини 1 статті 2-2 КЗпП України можна виокремити такі ознаки мобінгу (цькування):

- проявляється у діях або бездіяльності роботодавця чи окремих працівників які мають систематичний (повторюваний) та тривалий характер;

- зазначені дії (бездіяльність) є умисними;

- такі дії (бедіяльність) спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків;

- дії (бездіяльність) щодо мобінгу виражаються у вчиненні психологічного та/або економічного тиску, форми яких наведено у частині 2 статті 2-2 КЗпП України.

Однак слід зауважити, що навіть за наявності, на переконання працівника, в діях (бездіяльності) роботодавця однієї чи декількох наведених ознак, не слід автоматично вважати такі дії мобінгом, оскільки, відповідно до частини 3 статті 2-2 КЗпП України, вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Позивачем не доведено, що Укртрансбезпекою, як роботодавцем вчинилися будь які-дії чи бездіяльність яка мала на меті припинення з нею трудових правовідносин, а також наявності у таких діях систематичного та триваючого характеру матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, навіть при встановленні у певних оскаржуваних діях відповідача ознак протиправності, у суду відсутні підстави констатувати, що такі дії містять ознаки мобінгу (цькування), у зв`язку з чим позовні вимоги в зазначеній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частиною 5 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, представником позивача не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які понесли негативні зміни у життя позивачки та необґрунтовано її розміру, не конкретизовано порушення її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації життя.

Матеріли справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання відповідачем моральної шкоди позивачу.

Із урахуванням викладеного, суд робить висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 39816845) про визнання протиправних дій мобінгом під час здійснення; стягнення 50000 грн в якості компенсації моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18.07.2024 р.

Суддя Н.В. Лісовська