Справа № 140/11229/21
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/11229/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про: визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, листопаді 2017 року, підйомної допомоги у лютому 2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 № 889 (далі Постанова № 889), зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити із відрахуваннями проведених виплат грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, листопаді 2017 року, підйомну допомогу у лютому 2018 року та одноразову грошову допомогу при звільненні з врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» від 01.08.2012 № 702 (далі Постанова № 702) за 2013-2017 роки, та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за вказані невикористані дні додаткової відпустки, з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 15.12.2017 № 295-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) та наказом начальника цього ж прикордонного загону від 16.01.2018 № 18-ос виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

З наданих на адвокатські запити документів з питань грошового забезпечення вбачається, що позивачу під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 та звільнення з неї у меншому, ніж законодавчо визначеному розмірі, виплачувалося грошове забезпечення (матеріальна допомога на оздоровлення у 2016-2017 рр., одноразова грошова допомога при звільненні). Вказані виплати проведені без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Крім того, відповідач не виплатив позивачу при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017 рр., а листом від 29.04.2021 № 11/4000 повідомив про відмову у нарахуванні такої компенсації з огляду на припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток із настанням особливого періоду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 39).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 42-50) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалося належне грошове забезпечення, яке обчислювалося та нараховувалося у межах виділених ВЧ НОМЕР_1 коштів, у відповідності до статті 17 Конституції України, статті 9 Закону № 2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (далі Постанова № 1294), Постанови № 889, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228 (далі Інструкція № 425).

В поданій до суду відповіді на відзив (а. с. 59-62) представник позивача ОСОБА_2 з доводами відзиву не погодився з підстав, викладених у позовній заяві.

Ухвалою від 16.03.2022 суд задовольнив клопотання ВЧ НОМЕР_1 та зупинив провадження у справі до припинення або скасування воєнного стану в Україні, а у подальшому за клопотанням представника позивача провадження у справі було поновлено.

Ухвалою суду від 19.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у відповідача в період з 26.02.2001 по 16.01.2018, про що зазначено у заявах по суті справи та підтверджується розрахунком вислуги на пенсію (а. с. 15-17).

Наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 15.12.2017 № 295-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії кулеметника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип Б) звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (а. с. 17а).

Наказом в.о. начальника ВЧ НОМЕР_1 від 16.01.2018 № 18-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. У цьому наказі зазначено про виплату позивачу при звільненні: одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років в сумі 47409,75 грн відповідно до Інструкції № 425; надбавки з 01.01.2018 по 16.01.2018 за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 90 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; надбавки за особливі умови служби, пов`язані з ризиком життя, у розмірі 15 % посадового окладу; премії у розмірі 410 % посадового окладу; додаткової грошової винагороди за грудень 2017 року з 01.12.2017 по 31.12.2017 та додаткової грошової винагороди за січень 2018 року з 01.01.2018 по 16.01.2018 (а. с. 18).

23.04.2021 представник позивача адвокат Каверін С.М. звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації та документів про грошове забезпечення (а. с. 13).

Листом від 29.04.2021 № 11/4000 відповідач надав відповідь на вказаний запит (а. с. 14). Згідно з інформацією, відображеною в особистих картках грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2018 рр., у червні 2016 року позивачу виплачена допомога на оздоровлення у сумі 4387,00 грн (а. с. 22 зворот), в листопаді 2017 року в сумі 5267,75 грн (а. с. 23 зворот).

Із архівних відомостей особистої карти грошового забезпечення за 2018 рік вбачається, що у січні 2018 року позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 47409,75 грн (а. с. 24 зворот), виплату якої проведено 30.01.2018 із утриманням обов`язкових зборів та податків у сумі 45794,76 грн, що підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 25), а у лютому 2018 року виплачена підйомна допомога у сумі 5267,75 грн (а. с. 24 зворот).

Крім того, листом від 29.04.2021 № 11/4000 відповідач повідомив, що оскільки в особливий період надання деяких оплачуваних відпусток припинено, тому виплата грошової компенсації не передбачена (а. с. 13).

При вирішенні спору (в частині позовних вимог, що стосуються нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, листопаді 2017 року, підйомної допомоги у лютому 2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889) суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За приписами пункту 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (пункт 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 3 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:

1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція № 425.

Підпунктом 3.7.1 пункту 3.7 розділу ІІІ Інструкції № 425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Водночас, порядок виплати підйомної допомоги передбачений Інструкцією про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.08.2016 № 848, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.09.2016 за № 1249/29379 (далі Інструкція № 848).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 848 військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Держприкордонслужби, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Залежно від посади, на яку призначено військовослужбовця або яку він займав до дня прибуття органу (підрозділу) Держприкордонслужби до нового пункту постійної дислокації, розмір підйомної допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія). (пункт 2 Інструкції № 848).

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Спірним у цій справі є питання нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги, допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

Підпунктом 5 пункту 1 Постанови № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

З особистих карток грошового забезпечення та відзиву на позовну заяву вбачається, що позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова допомога в період з лютого по грудень 2016 року, з вересня 2017 року по січень 2018 року, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Водночас, відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2016, 2017 р., в червні 2016 року позивачу була виплачена допомога на оздоровлення у сумі 4387,00 грн, у листопаді 2017 року у сумі 5267,75 грн; у лютому 2018 року виплачена підйомна допомога у сумі 5267,75 грн. При цьому, до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення допомоги на оздоровлення у 2016, 2017 рр. та підйомної допомоги у лютому 2018 року, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889, про що також зазначено у відзиві на позовну заяву.

Крім того, за змістом пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога.

Наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 16.01.2018 № 18-ос позивачу була призначена до виплати одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби в сумі 47409,75 грн (а. с. 18).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, не включено.

Відповідач вказану обставину не заперечує, а правомірність своїх дій обґрунтовує з покликанням на Інструкцію про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 217/28347 (далі Інструкція № 73).

Так, згідно із пунктом 1 Інструкції № 73 ця Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці) та займають посади в Держприкордонслужбі, регіональних управліннях Держприкордонслужби, в загонах морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), в розвідувальному органі Держприкордонслужби, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Відповідно до пункту 3 Інструкції № 73 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Пунктом 6 Інструкції № 73 передбачено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби на підставі наказів вищих начальників.

Згідно з пунктом 8 Інструкції № 73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20 зазначив, що застосовуючи інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. Згідно з частинами другою, третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Встановивши, що перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20 дійшов висновку, що така винагорода не може вважатись одноразовою, відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04.11.2014 у справі № 21-473а14, від 03.03.2015 у справі №21-32а15 та від 19.05.2015 у справі № 21-466а15, та сформувала правовий висновок про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Як вбачається із матеріалів справи, додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу в період з лютого по грудень 2016 року, з вересня 2017 року по січень 2018 року, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер. Таким чином, у спірному випадку щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення, підйомна допомога та допомога при звільненні. Отже, виплативши позивачу грошову допомогу на оздоровлення у червні 2016 року, листопаді 2017 року, підйомну допомогу у лютому 2018 року та одноразову грошову допомогу при звільненні без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, відповідач порушив вимоги законодавства щодо виплати грошового забезпечення у належному розмірі.

Відтак, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в зазначеній частині позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, листопаді 2017 року, підйомної допомоги у лютому 2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням проведених виплат) грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, листопаді 2017 року, підйомної допомоги у лютому 2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.

При вирішенні спору в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017 рр. суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів. Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою № 702 затверджено Перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служб, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2-5. Вказаною постановою Уряду затверджено також Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі Порядок № 702).

Додатком 4 «Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку» до Постанови № 702 серед посад військовослужбовців, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби у відділеннях інспекторів прикордонної служби передбачено посаду інспектора прикордонної служби 1, 2, 3 категорії та максимальну тривалість щорічної додаткової відпустки 7 календарних днів.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 702 в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Згідно із розрахунком вислуги років на пенсію (а. с. 15-17), упродовж 2013-2017 рр. ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах інспектора прикордонної служби 1 категорії, що відповідно до пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 702 надає позивачу право на щорічну додаткову відпустку.

При цьому, відповідач вказаних обставин не заперечує, однак вказує, що в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, виплата грошової компенсації не передбачена.

Стосовно зазначених доводів відповідача суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ) та «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-ХІІ особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-ХІІ визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак Законом № 2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Норми Закону № 2011-ХІІ не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Отже, при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2013-2017 рр. дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та Постановою № 702 (цей висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 1.380.2019.006595).

З наведених правових підстав позов в частині вимог щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про: визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та Постановою № 702, за 2013-2017 рр., та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та Постановою № 702, за 2013-2017 рр. При цьому, у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки саме з врахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 889, належить відмовити, оскільки такі заявлені передчасно, з огляду на те, що спір у цій частині виник лише щодо права на отримання зазначеної компенсації, а не її розміру. Саме до дискреційних повноважень відповідача належить обрахунок розміру спірної компенсації, що в подальшому може бути предметом судового контролю лише після вчинення дій щодо нарахування та виплати компенсації у відповідному розмірі.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, у листопаді 2017 року, підйомної допомоги у лютому 2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) грошової допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, у листопаді 2017 року, підйомної допомоги у лютому 2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702, за 2013-2017 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702, за 2013-2017 роки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх