Справа № 160/18810/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 " до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, шляхом:
- заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) вчиняти дії, пов`язані з призовом на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- зупинити рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо призову (мобілізації) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на підставі мобілізаційного розпорядження (повістки на відправку) на 04.07.2024 до команди НОМЕР_3 до набрання законної сили рішення суду по суті позовних вимог.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач працює на посаді помічник машиніста електровоза в Структурному підрозділі "Локомотивне депо Н-Д Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" та 08.11.2023 позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 08.05.2024. У подальшому строк дії відстрочок від призову на військову службу продовжувався та чинна відстрочка позивача спливає 08.08.2024. Під час наявного чинного бронювання, 14.06.2024 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де був направлений на проходження ВЛК. 03.07.2024 року позивачем завершено проходження ВЛК. 04 липня 2024 року позивачу було видано Повістку на відправку, складену відповідачем. Зазначив, що складення відповідачем Повістки на відправку щодо позивача фактично є дією відповідача з призову позивача на військову службу, втім внаслідок неусунення протиправної бездіяльності на попередньому етапі, а саме - невизнання права на відстрочку у заброньованого військовозобов`язаного. Зазначені обставини вказують на реальну загрозу настання такого негативного наслідку, як невиконання рішення суду за позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача що полягає у невизнанні відповідачем права позивача на відстрочку, як заброньованого військовозобов`язаного. Заявником вказано, що складення відповідачем Повістки на відправку щодо позивача свідчить про підтверджений ризик настання для позивача негативних наслідків при невжитті заходів забезпечення позову, зокрема, завершення відповідачем дій з призову позивача на військову службу під час мобілізації, як наслідок зміна юридичного статусу позивача з «заброньований військовозобов`язаний» на «військовослужбовець». Крім цього, вказав, що вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову матиме лише тимчасове, на час судового розгляду позову, обмеження відповідача у вчиненні дій з призову заявника на військову службу під час мобілізації, що не загрожує невідворотними негативними наслідками для відповідача. Звертає увагу, що в разі призову заявника на військову службу він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на його користь.
Вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову визначені статтею 152 КАС України.
Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 152 КАС України.
Суд зазначає, що згідно ч. 1, 2 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову судом не встановлено підстав для необхідності виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно приписів ч. 1, 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання позитивного (для позивача) рішення суду. Також суд вважає за необхідне відмітити, що приймаючи ухвалу про вжиття заходів по забезпеченню позову, суд повинен враховувати, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Суд зазначає, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.
За колом осіб бронювання стосується тільки військовозобов`язаних і є для них підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У свою чергу, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.
Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Стаття 24 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ визначає мету бронювання військовозобов`язаних. За її змістом бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Таким чином, суд дійшов висновку, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.
Суд зазначає, що негативні наслідки від вжиття відповідних заходів забезпечення позову є явно неспівмірними з негативними наслідками, які можуть настати в разі призову позивача на військову службу за наявності у нього права на відстрочку.
З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що такі заходи забезпечення позову, про який просить позивач, є адекватним та співмірним із заявленими позовними вимогами. Він спрямований виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та не має на меті вирішення спору по суті.
Суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та доданих до неї документів, заявнику вручено повістку на відправку від 04.07.2024.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2024 р. № 516 «Про продовження строків дії відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації» установлено, що строки дії відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, наданих військовозобов`язаним відповідними рішеннями Міністерства економіки згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року № 76 "Деякі питання реалізації положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час" (Офіційний вісник України, 2023 р., № 15, ст. 940), які не закінчилися на день прийняття цієї постанови, продовжуються автоматично на один місяць.
Відповідно до Постанови КМУ від 4 червня 2024 року № 642 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2024 року № 516", строки дії відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, наданих військовозобов`язаним відповідними рішеннями Міністерства економіки, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року № 76 "Деякі питання реалізації положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час", які не закінчилися на день прийняття цієї постанови, продовжуються автоматично на три місяці.
З огляду на викладене, суд вважає, що заявником доведено умову застосування заходів забезпечення позову, а саме, доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В той же час, на думку суду, вжиття заходів понад строк відстрочки, наданої позивачу, призведе фактично до вирішення судом питання про продовження позивачу терміну відстрочки від мобілізації, в той час як суд такими повноваженнями, в тому числі при вирішенні питання про забезпечення позову, не наділений.
Суд зазначає, що забезпечення мобілізації в Україні є надважливим завданням у воєнний час, однак, у даному випадку, мобілізація має становити баланс між приватним інтересом мобілізованого та публічним інтересом держави. Віднайти такий баланс можливо лише після розгляду справи по суті та прийняття судового рішення.
З огляду на викладене, надавши оцінку доводам заявника, суд дійшов висновку про співмірність способу вжиття заходів забезпечення позову із позовними вимогами, з якими заявник звернувся до суду, а також про адекватність та достатність таких заходів.
Тому, враховуючи встановлені обставини, які підтверджуються доказами, що містяться в поданих матеріалах заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, пов`язані з призовом на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та зупинення рішення відповідача щодо призову (мобілізації) ОСОБА_1 на підставі мобілізаційного розпорядження (повістки на відправку) на 04.07.2024 до команди НОМЕР_3 до 08.08.2024.
Відповідно до ч. 5, 8 ст. 154 КАС України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Керуючись ст. 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - задовольнити частково.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) вчиняти дії, пов`язані з призовом на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до 08.08.2024.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо призову (мобілізації) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі мобілізаційного розпорядження (повістки на відправку) на 04.07.2024 до команди НОМЕР_3 до 08.08.2024.
У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовити.
Вказана ухвала є виконавчим документом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 КАС України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.Є. Калугіна