Справа № 216/8454/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2024 року справа № 216/8454/23 (пров. 2-а/216/25/24)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Якименко Сергія Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року у справі №216/8454/23 (пров. 2-а/216/25/24) (суддя Онопченко Ю.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) від 15 грудня 2023 року про примусове видворення з України.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Адвокат Якименко Сергій Георгійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог та скасування оскарженого позивачем рішення відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не розглянув вимоги малолітніх дітей у позовній заяві, а лише позивача, не всі клопотання позивача були вирішені, судом не враховано доводи позивача про наявність у нього неповнолітніх дітей, та той факт, що сім`я позивача перебуває на території України на законних підставах, а відтак, дії відповідача направлено на роз`єднання сім`ї. Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети, суперечить ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Скаржник стверджує, що позивач звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте йому було протиправно відмовлено в цьому.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку.

Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, народився в Азербайджанській РСР, документований паспортом російської федерації серії НОМЕР_1 , виданим 02.10.2013, терміном дії до 02.10.2023.

Позивач один раз здійснив в`їзд в Україну 14.04.2018 автомобілем через КПП «Гоптівка», та з того часу з України не виїжджав, що підтверджується витягом з Інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан-ДМС».

Згідно свідоцтва про народження, виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 564, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження, виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 132, батьками ОСОБА_4 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В той же час, з витягів з актового запису про народження дітей, встановлено, що відомості про батька дітей внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою).

Рішенням заступника начальника Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області Реутової І. від 15 грудня 2023 року № 22 примусово видворено за межі України громадянина російської федерації ОСОБА_1 . Зі змісту рішення встановлено, що позивач прибув на територію України останній раз 14.04.2018 автомобілем через КПП «Гоптівка», з приватною метою. Втративши підстави для подальшого перебування на території України, ухиляється від виїзду за межі України, починаючи з 13.07.2018. Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до Центрально-Міського відділу у м Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не звертався, інформація щодо визнання зазначеного громадянина Азербайджану біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня, що підтверджується відповідною службовою документацією структурних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.

15.12.2023 за фактом порушення строку перебування в Україні та ухилення від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, за проживання по недійсному паспорту громадянина російської федерації, уповноваженими посадовими особами Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 005797, у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 203 КУпАП. За результатам розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., однак штраф ним не сплачено, постанова не оскаржена.

Також судом встановлено, що 18.11.2021 Тернівським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за обґрунтованим зверненням ВП № 5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській, ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративний штраф в розмірі 1700 грн, який станом на 15.12.2023 не сплачено.

У позивача відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України. Після закінчення терміну дії паспорта громадянина російської федерації (термін дії до 02.10.2023) на його ім`я до представництва російської федерації з приводу отримання свідоцтва про повернення до вказаної країни або отримання нового паспорта не звертався, відповідно на території України позивач проживає без дійсних документів, що посвідчують його особу.

Вважаючи рішення відповідача від 15 грудня 2023 року № 22 незаконним та протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивачем не надано. Наявність у позивача сім`ї та малолітніх дітей в Україні не є тими підставами, що дозволяють порушувати міграційне законодавство, тому, оскаржене рішення відповідача є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з приписами частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 2.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №884 від 20.07.2015 року, який затверджений відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження, громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 4 Порядку, під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

Як вбачається з матеріалів справи з питання надання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на проживання в Україні, продовження строку перебування на території України, або ж надання іншого статусу, що дає право законно знаходитись на території України, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 до територіальних підрозділів УДМС України в Дніпропетровській області не звертався.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така

особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство» чітко зазначено перелік випадків, коли відносно іноземця або особи без громадянства не може бути застосоване примусове повернення чи примусове видворення. Доказів, які б свідчили про існування обставин, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивачем суду не надано.

Позивач після закінчення 12.07.2018 (востаннє здійснив в`їзд в Україну 14.04.2018) граничного періоду тимчасового перебування на території України встановленого законодавством (не більш як 90 днів протягом 180 днів), ухилився від виїзду з України, та не маючи інших законних підстав для подальшого перебування в Україні, перейшов на нелегальне становище в Україні, починаючи з 13.07.2018, чим порушив вимоги частини 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Країною агресором виступає російська федерація, та воєнні дії з боку російської федерації направлені проти держави України та громадян України. Позивачем не надані докази того, що йому чи його сім`ї загрожуватиме небезпека у випадку видворення за межі території України.

Так, позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано. Також, відсутні підстави стверджувати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості побоювань, які б підтвердили факти переслідування в країні громадянського походження, та які б слугували причиною його вимушеного від`їзду з країни, а ті обставини, які характеризують загальне положення в країні, в тому числі політичну ситуацію, не містять конкретних відомостей про утиски саме позивача та членів його родини.

Позивач та його представник стверджують, що при прийнятті оскарженого рішення відповідач не врахував сімейний стан позивача, наявність у нього двох малолітніх дітей, та той факт, що сім`я позивача перебуває на території України на законних підставах.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені підстави не можуть слугувати підставою для порушення міграційного законодавства, адже виключень у зв`язку із сімейним станом, законодавством не передбачено.

Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення вимог законодавства України в діях позивача.

Доводи скаржника стосовно того, що суд не повно з`ясував обставини справи, не вирішив всіх клопотань спростовуються матеріалами справи. Щодо не вирішення судом вимог малолітніх дітей, які як зазначає позивач також мають статус позивачів у даній справі, то колегія суддів звертає увагу, що таких вимог до суду заявлено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.288, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Якименко Сергія Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року у справі №216/8454/23 (пров. 2-а/216/25/24) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак