Справа № 826/1402/18
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

м. Київ

справа № 826/1402/18

адміністративне провадження № К/9901/30314/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №826/1402/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 (головуючий суддя Чудак О.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 (головуючий суддя Федотов І.В., судді: Єгорова Н.М. та Сорочко Є.О.),

УСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.09.2017 №, №, №, рішення № про застосування штрафних санкцій, вимогу №Ф-582615 про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08.11.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №826/1402/18.

Ухвалою суду від 15.07.2024 касаційний розгляд справи призначено у порядку письмового провадження на 16.07.2024.

Верховний Суд у справі, що розглядається, з`ясував наступне.

ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 25.09.2017:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 318044,40грн;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем військовий збір на 24313,88 грн;

№, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 510 грн;

рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 16518,85грн;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-582615 зі сплати єдиного внеску на суму 124835,16грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.09.2017 № слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) шляхом не надання документів, які стосуються перевірки. Позивач зазначає, що у нього наявні всі документи (з урахування строку давності зберігання документів), які стосуються його господарської діяльності, при цьому до закінчення перевірки він не отримував повідомлень контролюючих органів про надання таких документів. Також зазначив, що згідно із положеннями пункту 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови. Проте, відповідний акт відповідачем не складався.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.09.2017 №000876420 слугував висновок відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу у 2015 році на 231565,68грн та у 2016 році на 215174,33грн, що відповідно зумовило несплату до бюджету податку на прибуток у 2015 році в сумі 45704,14 грн, у 2016 році - 38731,38грн. Так, позивач отримав дохід на загальній системі оподаткування: у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 в сумі 231565,68грн від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та від приватного нотаріуса Марчук Катерини Володимирівни; в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 в сумі 81777,33грн від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , від приватного нотаріуса Марчук Катерини Володимирівни та від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . У період з 01.04.2016 по 31.12.2016 позивач здійснював господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування з обраною ІІ групою платника єдиного податку, при цьому з 01.04.2016 по 30.06.2016 отримував дохід від самозайнятої особи приватного нотаріуса Марчук Катерини Володимирівни, однак не перейшов на загальну систему оподаткування, чим порушив умови перебування на спрощеній системі оподаткування.

Позивач стверджує, що при укладанні договору оренди квартири з Марчук Катериною Володимирівною він не знав про її намір здійснювати діяльність нотаріуса у такій квартирі та уклав договір оренди із Марчук Катериною Володимирівною як із фізичною особою, тому ним не порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування з обраною ІІ групою платника єдиного податку.

Висновки відповідача про заниження доходу під час взаємовідносин із фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач вважає безпідставними, адже позивач взагалі заперечує здійснення будь яких господарських взаємовідносин із вказаними особами. При цьому, відповідачем не доведено факт здійснення таких відносин.

Також податковий орган встановив, що позивач у 2015 році не задекларував інвестиційний дохід в сумі 850000грн. Позивач вказані висновки заперечує та зазначає, що інвестиційний дохід з продажу корпоративних прав ТОВ «НВП «Екотех» в сумі 850000грн він задекларував, зазначивши його у Додатку Ф2 до податкової декларації за 2015 рік, факт подачі якої не заперечується відповідачем. При цьому, відображення вказаного інвестиційного доходу не вплинуло на фінансовий результат у зв`язку із тим, що сума продажу корпоративних прав позивача у ТОВ «НВП «Екотех» дорівнювала розміру частки позивача у статутному капіталі ТОВ «НВП «Екотех».

Висновок відповідача про заниження позивачем доходу у 2015 та 2016 роках також зумовив прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.09.2017 №000875420 про визначення грошового зобов`язання із військового збору, а також донарахування ГУ ДФС у м. Києві єдиного внеску за вказаний період в сумі 124835,16грн у зв`язку із чим відповідачем прийнято рішення № від 25.09.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 16518,85грн та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-582615 від 25.09.2017 зі сплати єдиного внеску на суму 124835,16грн. Тому, дані рішення позивач також вважає протиправними з огляду на наведені вище доводи щодо необґрунтованості висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем суми оподатковуваного доходу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у зв`язку із укладенням договору від 03.09.2015 ОСОБА_1 отримав дохід в сумі 850000грн. При цьому, оскільки позивач придбав корпоративні права у ТОВ «НВП «Екотех» за 850000грн, суд переконаний, що внаслідок продажу такого інвестиційного активу позивач не отримав інвестиційного прибутку. Також, відповідачем не спростовано факту подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, а в матеріалах справи наявна копія додатку Ф2 до такої декларації «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих від операцій з інвестиційними активами». У зазначеному розрахунку позивач відобразив отримання доходу від продажу інвестиційного активу (корпоративних прав у ТОВ «НВП «Екотех») в сумі 850000 грн, та витрати на придбання інвестиційного активу в сумі 850000грн. З урахуванням викладеного суд вважає недоведеними, а тому й необґрунтованими, висновки відповідача про те, що позивач не задекларував інвестиційний прибуток в сумі 850000грн.

Крім того, позивач уклав договір оренди квартири з Марчук Катериною Володимирівною не як із самозайнятою особою приватним нотаріусом, а як з фізичною особою, що підтверджується змістом такого договору. Позивач зазначив, що йому не було відомо, що Марчук Катерина Володимирівна в орендованій квартирі буде провадити діяльність приватного нотаріуса. Разом з цим, відповідач не спростував даних доводів позивача. Тому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування з обраною ІІ групою платника єдиного податку в період з 01.04.2016 по 31.12.2016. При цьому, в матеріалах справи наявні копії податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2015 рік та за 2016 рік. На першій сторінці даних декларацій проставлено штамп про їх отримання ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, а тому доводи відповідача про неподання позивачем декларації за 2016 рік є безпідставними. До того ж, відповідачем не доведено, що до складу доходу, задекларованого позивачем у 2015 та 2016 роках згідно вказаних декларацій, не включено дохід отриманий позивачем на умовах вказаного договору оренди від 18.01.2011.

Стосовно доводів відповідача про заниження позивачем суми оподатковуваного доходу у 2015 та 2016 роках шляхом не відображення доходів, отриманих від фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд враховує, що позивач заперечує отримання доходу від вказаних осіб та зазначає, що ці особи йому не відомі, жодних договорів з ними не укладено. Відповідач вказані доводи позивача не спростував, не надав будь-яких доказів наявності правовідносин позивача із вказаними особами та отримання позивачем доходу за результатом таких відносин, не конкретизував розмір такого доходу.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, податковий орган оскаржив їх у касаційному порядку, у касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про переказ готівки на рахунок ТОВ «Екотех» згідно платіжних доручень, адже позивачем у суді першої інстанції було долучено заяви на переказ готівки, а не платіжні доручення. У свою чергу, заява на переказ готівки є наміром здійснити перерахування коштів. Поряд з цим, перерахування коштів повинно було відбутись на р/р ТОВ «Екотех», який відкритий на три роки пізніше, ніж сформовано заяви на переказ готівки. Крім того, відповідач наголошує, що згідно заяв на переказ готівки платником є ТОВ «Екотех», а не ФОП ОСОБА_1 , що підтверджує позицію податкового органу, що позивач жодних витрат по внеску до Статутного фонду не поніс. Податковий орган відзначає, що господарська операція не пов`язана з фактом підписання заяв на переказ готівки, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу, що у цій справі не відбулось. Також, зазначає відповідач, судами попередніх інстанцій не витребувано відповідних платіжних доручень, чим порушено норми процесуального права щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи. В частині решти мотивів судових рішень, касаційна скарга доводів не містить.

Позивач правом подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи у касаційному порядку.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ФОП ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 31.03.2016 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, а у період з 01.04.2016 по 31.12.2016 на спрощеній системі оподаткування з обраною II групою платника єдиного податку за ставкою 20% від мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи свідчать, що з 21.08.2017 по 29.08.2017 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальна позапланову невиїзну перевірку підприємницької діяльності платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності та достовірності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності за період з 01.04.2015 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 04.09.2017 №1370/25-15-13-10/ НОМЕР_1 .

У ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

підпункту 49.18.5 пункту 49.18, пункту 49.2 статті 49 ПК України, шляхом неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік;

статті 36, підпункту 164.2.9. пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170, пункту 176.1 статті 176 ПК України - заниження податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого як інвестиційний дохід за 2015 рік у сумі 170000,00 грн.

статті 177 ПК України - заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки, у зв`язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 84435,52 грн, у тому числі за 2015 рік - 45704,14 грн, за 2016 рік - 38731,38 грн;

пункту 4 частини другої статті 6 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, неподання таблиці №1 додатку 5 про суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік;

абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пунктів 2, 8 статті 9, пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нарахування та несплата до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 124835,16 грн, у тому числі за 2015 рік - 80353,29 грн, за 2016 рік - 44481,87 грн;

пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України - не нарахування та несплата до бюджету військового збору в сумі 1945,10 грн, в тому числі за 2015 рік -16223,49 грн, за 2016 рік - 3227,61 грн.

пункту 85.2 статті 85 ПК України, не надання документів, які стосуються перевірки.

25.09.2017 на підставі висновків акту від 04.09.2017 №1370/25-15-13-10/ ГУ ДФС у м. Києві винесено:

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 318044,40грн, в тому числі на 254435,52грн за податковим зобов`язанням та на 63608,88грн за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем військовий збір на 24313,88грн, в тому числі на 19451,1грн за податковим зобов`язанням та на 4862,78грн за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача згідно пункту 121.1 статті 121 ПК України застосовано штрафну санкцію в сумі 510грн за порушення пункту 85.2 статті 85 ПК України;

рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 16518,85 грн за донарахування контролюючим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 124835,16 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-582615 зі сплати єдиного внеску на суму 124835,16 грн.

Позивач не погодився з вказаними рішеннями та звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідною до пункту 177.6 статті 177 ПК України у разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Згідно підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 165.1.44 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, сума майнового та немайнового внеску платника податку до статутного фонду юридичної особи - емітента корпоративних прав, в обмін на такі корпоративні права.

За приписами підпунктів 170.2.1, 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Отже, дохід, отриманий фізичною особою внаслідок виходу з числа засновників (учасників) підприємства, включається до її загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інвестиційний прибуток та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, відповідач зазначив, що позивач у 2015 році не задекларував інвестиційний дохід в сумі 850000грн

Судами вказано, що позивач як фізична особа перебував у складі засновників ТОВ «НВП «Екотех», йому належала частка в уставному капіталі ТОВ «НВП «Екотех» в розмірі 85%, що в грошовому еквіваленті складає 850000грн. Ще одним засновником ТОВ «НВП «Екотех» був ОСОБА_5 частка в уставному капіталі 15% або 150000грн.

Суди зазначили, що згідно копій платіжних доручень на переказ готівки, що містяться в матеріалах справи, в період з 16.11.2005 по 20.04.2006 були здійснені операції по перерахунку коштів на рахунок ТОВ НВП «Екотех» з приміткою призначення платежу - «Внесок до Статутного фонду від ОСОБА_1 ».

03.09.2015 між ОСОБА_1 (Продавець 1), ОСОБА_5 (Продавець 2) та ТОВ «Мережева компанія «Комод» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «НВП «Екотех», на умовах якого продавці відступили ТОВ «Мережева компанія «Комод» належну їм частку у статутному капіталі ТОВ «НВП «Екотех» за винагороду в розмірі 1000000грн.

Відповідно до даних уточненої декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, додатку Ф2 до такої декларації «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих від операцій з інвестиційними активами», що міститься в матеріалах справи ОСОБА_1 задекларовано дохід від продажу корпоративних прав ТОВ «НВК «Екотех» на суму 850000,00грн. та витрати на придбання інвестиційного активу в сумі 850000,00грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку та апеляційний суд погодився, що оскільки в матеріалах справи наявні документально підтверджені докази попередньо понесених витрат на придбання інвестиційного активу (корпоративного права) у вигляді внеску до статутного капіталу ТОВ «Науково-Виробниче підприємство «Екотех» ОСОБА_1 , а отриманий дохід від продажу корпоративних прав дорівнює сумі витрат на придбання корпоративних прав, відтак різниця між номінальною вартістю частки та вартістю продажу цієї ж частки відсутня.

Таким чином, у зв`язку з укладенням договору від 03.09.2015 ОСОБА_1 отримав дохід в сумі 850000грн. При цьому, позивач придбав корпоративні права у ТОВ «НВП «Екотех» за 850000грн, внаслідок продажу такого інвестиційного активу позивач не отримав інвестиційного прибутку.

Враховуючи те, що розмір внеску позивача до статутного капіталу ТОВ «НВК «Екотех» є однаковим із заявленою ціною продажу корпоративних прав, доводи контролюючого органу про збільшення позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору є недоведеними та необґрунтованими.

Касаційний суд не вбачає підстав визнати висновки судів попередніх інстанцій обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, Суд вважає, що докази у справі в описуваній вище частині судами не було оцінено у їх сукупності та системному зв`язку. Верховний Суд вказує, що висновки у цій справі зроблено без дотримання вимог норм процесуального права, зокрема статті 90 КАС України.

Як вбачає касаційний суд з оскаржуваних судових рішень, судами залишено поза увагою доводи податкового органу, що згідно заяв на переказ готівки платником є ТОВ «Екотех», а не ФОП ОСОБА_1 . Крім того, відповідач доводив, що заява на переказ готівки не є підтвердженням руху активів платника податків та руху його капіталу, що залишено судами без правової оцінки.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій указано, що згідно копій платіжних доручень на переказ готівки, в період з 16.11.2005 по 20.04.2006 були здійснені операції по перерахунку коштів на рахунок ТОВ НВП «Екотех» з приміткою призначення платежу - «Внесок до Статутного фонду від ОСОБА_1 ».

Судом касаційної інстанції перевірено та встановлено, що матеріали справи містять Заяви на переказ готівки за період листопад 2005 року - квітень 2006 року, платник: ТОВ НВП «Екотех», отримувач: ТОВ НВП «Екотех», призначення платежу: Внесок до Статутного фонду від ОСОБА_1 .

Відтак, доводи податкового органу, викладені у касаційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Судам слід звернути увагу, що згідно з пунктом 1 Глави 1. Загальні вимоги до оформлення касових документів Розділу ІІІ Касові операції банків з клієнтами Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 14.08.2003 N337, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 за N768/8089), що була чинною на момент описуваних обставин у справі, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

У пункті 2 Глави 2. Приймання банком готівки Розділу ІІІ Касові операції банків з клієнтами Інструкції зазначено, що приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси банків за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказу без відкриття рахунку.

Касаційний суд відзначає, що відповідно до пункту 8 Глави 2 Розділу ІІІ Інструкції після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Указані норми кореспондуються з положеннями Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 №174, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528, що була чинною до 01.11.2018.

Суд констатує, що суди попередніх інстанцій не встановили чи відбувся фактичний рух активів платника та якими доказами це підтверджується. Також, судами не з`ясовано, якими документами у справі підтверджуються доходи від продажу інвестиційних активів.

Касаційний суд не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, що у матеріалах справи наявні документально підтверджені докази попередньо понесених витрат на придбання інвестиційного активу (корпоративного права) у вигляді внеску до статутного капіталу ТОВ «Науково-Виробниче підприємство «Екотех» ОСОБА_1 , а отриманий дохід від продажу корпоративних прав дорівнює сумі витрат на придбання корпоративних прав, відтак різниця між номінальною вартістю частки та вартістю продажу цієї ж частки відсутня.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не використали активну роль суду для встановлення об`єктивної істини.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін є сутністю офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Касаційний суд наголошує, що відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню; допустимими, тобто відповідними процесуальній формі їх одержання, єдиною загальною вимогою недопустимості доказів є виявлення порушень закону при їх збиранні.

Необхідно враховувати, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню в оскаржуваній частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасуванню підлягають судові рішення в частині задоволення позову про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №, №, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки) у повному обсязі, поряд з цим, перевірити необхідно висновки податкового органу щодо недекларування позивачем у 2015 році інвестиційного доходу в сумі 850000грн. Суд ураховує, що відповідач у касаційній скарзі не наводить доводів порушення судами норм права у наданні оцінки решти обставинам. Висновки судів у цій частині сторонами у справі не спростовуються.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам, розглянути доводи сторін, якими вони обґрунтовують заявлені вимоги та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись статтями 345, 349, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 у справі №826/1402/18 скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправними і скасування: податкових повідомлень-рішень від 25.09.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 318044,40грн; №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем військовий збір на 24313,88грн; рішення від 25.09.2017 № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 16518,85грн; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 №Ф-582615 зі сплати єдиного внеску на суму 124835,16грн. Справу №826/1402/18 у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 у справі №826/1402/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду