Справа № 300/2417/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/2417/24 пров. № А/857/11404/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства «Житлобуд» на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства «Житлобуд» до відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне виробничо-комерційне підприємство «Житлобуд» (далі ПВКП «Житлобуд») 01.04.2024 звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про стягнення виконавчого збору від 28.08.2023 ВП № 72625736 та про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2024 ВП № 74419321.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані у позовній заяві від 01.04.2024 та позовну заяву залишено без руху з підстав, встановлених частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказанням інших підстав для поновлення такого строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, 18.04.2024 від ПВКП «Житлобуд», в електронній формі засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (підсистема «Електронний суд»), надійшла заява від 17.04.2024 про усунення недоліків, згідно якої представник позивача зазначив, що позивачем вчинялись дії щодо захисту порушеного права стосовно стягнення виконавчого збору за провадженням № 72625736, однак Господарський суд Івано-Франківської області, ухвалою від 22.03.2024 відмовив у задоволенні заяв ПВКП «Житлобуд» вх. № 2405/24 від 14.03.2024 та вх. № 2449/24 від 14.03.2024 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі № 909/987/22.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року вирішено повернути позовну заяву.

Не погодившись з таким судовим рішенням Приватне виробничо-комерційне підприємство «Житлобуд» оскаржило його в апеляційному порядку, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваною ухвалою обмежено право Позивача на доступ до суду, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч.1 ст.2 КАС України шляхом виявлення судом першої інстанції надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства у розрізі національної та міжнародної правозастосовчої практики

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поновлення строку, пропущеного з поважних причин, є гарантією захисту для осіб, а також єдиною можливістю відновити порушені права та інтереси. Відтак, відмова у поновленні строку звернення до суду можлива лише у виняткових випадках та коли особа не скористалася своїм правом на звернення до суду з причин, що є очевидно не поважними. Інакше, це не відповідатиме основну завданню адміністративного судочинства, передбаченому ч. 1 ст. 2 КАС України.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати, як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі №240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі №120/16601/21-а.

Зважаючи на те, що загальний строк пропуску звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2023 ВП № 72625736 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2024 ВП № 74419321 складає два дні, то апелянт вважає, що відмова від права особи на захист з відповідних підстав за наявності клопотання про поновлення останнього в межах сформованої практики є виявом надмірного формалізму при здійсненні правосуддя.

Визнання судом першої інстанції неповажними причин пропуску строку звернення до суду завдає шкоди самій суті права позивача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, суперечить легітимній меті здійснення правосуддя, а самі мотиви, наведені в оскаржуваній ухвалі, базуються на твердженнях поза межами розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута

Крім того, вважає, що твердження суду першої інстанції у частині пасивної поведінки позивача із захисту порушеного права стосовно безпідставного стягнення Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого збору суперечать дійсним обставинам справи та порушують право позивача на правничу допомогу

У межах відносин представництва ПВКП «Житлобуд» зверталося до Господарського суду Івано-Франківської області із заявами про визнання такими, що не підлягають виконанню наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2023 про примусове виконання рішення суду щодо стягнення з ПВКП «Житлобуд» (код ЄДРПОУ - 32630519) місцезнаходження: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Сопів, вул. Коломийська 35, на користь Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) місцезнаходження: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд.6 - 1 107 999,04 гривень, з яких: 347 607, 55 гривень - пеня, 760 391, 49 гривень штраф, а також 22 822,49 гривень судового збору, з яких: 21 581, 99 грн. судовий збір сплачений за подання позову, 1240, 50 гривень судовий збір, сплачений за подання заяви про забезпечення позову та наказу Господарського суду Івано- Франківської області від 24.09.2023 про примусове виконання рішення суду у справі № 909/987/22 від 11.05.2023 щодо зобов`язання ПВКП «Житлобуд» () передати за актами приймання-передачі Міністерству оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) в стані, визначеному розділом 2 Договору № 503/33/463/ПЖ від 07.12.2021 квартир АДРЕСА_1 з ключами від квартир та технічною документацією до них та вчинити дії, які направлені на оформлення права власності на квартири АДРЕСА_1 за Державою Україна, в особі Міністерства оборони України відповідно до п.5.3. Договору № 503/33/463/ПЖ від 07.12.2021 за власний рахунок, спільно з повноваженими представниками Міноборони (копії заяв додаються).

Ухвалою від 22.03.2024 (повний текст складено 26.03.2024) у задоволенні заяв Приватного виробничо-комерційного підприємства «Житлобуд» вх. № 2405/24 від 14.03.2024 та вх. № 2449/24 від 14.03.2024 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі № 909/987/22 відмовлено.

Дійсно, позивач знав всі фактичні обставини справи, однак не є фахівцем у галузі права та не має спеціальних знань для складення процесуальних документів, зокрема, позовної заяви, строків її подання.

Саме тому, « 01» квітня 2024 року між підприємством та адвокатом Ногіним В.В. укладено договір про надання правової допомоги. Після вивчення обставин справи представником відразу (в той же день) подано позов про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 28.08.08.2024 та про відкриття виконавчого провадження № 74419321 від 12.03.2024 до Івано- Франківського окружного адміністративного суду. При дослідженні матеріалів, фахівцем встановлено, що згідно із штемпелем підприємства виконавчий документ ПВКП «Житлобуд» отримано « 20» березня 2024 року, за трекінг номером дата вручення визначена « 18» березня 2024 року. Дані факти представником позивача не замовчувалися, а навпаки - відображені та описанні при поданні позовної заяви та клопотання про поновлення строку.

Усталеною є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

В оскаржуваній ухвалі суд посилається на те, що в ході виконавчих проваджень Позивач користувався послугами адвоката Сліпенчук Н.А., яка зобов`язана інформувати клієнта про його законні права та обов`язки, однак не з останньою було укладено договір про надання правової допомоги саме щодо оскарження постанов відповідача у судовому порядку. Так, відповідно до ч.1 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідне право включає й можливість зміни представника, у тому числі й на етапі судового розглядуПозивач, маючи намір оскаржити вказані постанови, виявив намір змінити представника для захисту своїх прав у судовому порядку, що є безумовним правом останнього.

У свою чергу, адвокатом Ногіним В.В. подано позов у день підписання договору про надання правової допомоги, що вкотре підтверджує добросовісність сторони позивача.

Крім того, суд стверджує про порушення строку понад 7 місяців, відраховуючи останній від моменту отримання позивачем постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2023 року ВП № 72625736, а не від дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2024 року ВП № 74419321, що некоректно у силу обставин справи, які суд не з`ясував, оскільки не відкрив провадження у справі.

Так, на момент отримання постанови від 28.08.2023 року ВП № 72625736 не існувало підстав для її оскарження, натомість у процесі виконавчого провадження Стягувач (Міністерство оборони України) та Боржник (ПВКП «Житлобуд») уклали мирову угоду, якою змінили порядок та спосіб виконання рішення шляхом добровільного врегулювання питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу, виданого судом.

Відповідно, у межах вказаного виконавчого провадження одночасно не настало 2 юридичні факти, які слугували б обґрунтованою підставою для стягнення виконавчого збору, а саме: безпосереднє вчинення виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, а також фактичне стягнення такої заборгованості.

Відповідач, у силу приписів ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, повинен був вжити всіх необхідних дій, пов`язаних із закінченням виконавчого провадження, у тому числі вказати у постанові про закінчення виконавчого провадження, а також зробити відмітку на виконавчому документі щодо залишку нестягнутої суми та суми виконавчого збору, який стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. З огляду на те, що виконавцем взагалі не стягнуто жодної суми у межах виконавчого провадження, не підлягає й сплаті виконавчий збір, про що останній мав зробити відмітку на виконавчому документів та зазначити відповідні дані у постанові про закінчення ВП.

Натомість, на підставі першої оскаржуваної постанови по вже закінченому виконавчому провадженні, відповідач шляхом винесення постанови від 12.03.2024 року відриває нове виконавче провадження № 74419321 за фактом стягнення того ж виконавчого збору, який не підлягає сплаті внаслідок укладення мирової угоди та нестягнення в процесі виконавчого провадження жодних сум.

У зв`язку з цим, строк звернення до суду з даним позовом повинен обчислюватись з моменту отримання оскаржуваної постанови від 12.03.2024 року ВП № 74419321, а саме - 18.03.2024 року, оскільки саме з цього моменту Позивачу стало відомо про порушення його прав та законних інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , в електронній формі засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (підсистема «Електронний суд») з використанням електронного цифрового підпису, 01.04.2024 звернувся до суду в інтересах ПВКП «Житлобуд» з зазначеним вище позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані у позовній заяві від 01.04.2024 і позовну заяву залишено без руху та надано представнику позивача десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказанням інших підстав для поновлення такого строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, 18.04.2024 від ОСОБА_1 , який діє в інтересах ПВКП «Житлобуд», надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої представник позивача просить суд поновити строк звернення до адміністративного суду та прийняти позовну заяву до розгляду з підстав того, що позивачем вчинялись дії щодо захисту порушеного права стосовно стягнення виконавчого збору за провадженням № 72625736, однак Господарський суд Івано-Франківської області, ухвалою від 22.03.2024 відмовив у задоволенні заяв ПВКП «Житлобуд» вх. № 2405/24 від 14.03.2024 та вх. № 2449/24 від 14.03.2024 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі № 909/987/22.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вважав, що необґрунтованими такі доводи представника позивача, оскільки звернення ПВКП «Житлобуд» до господарського суду із заявами про визнання судових наказів такими, що не підлягають виконанню, не перериває перебігу десятиденного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Реалізація особою права на подання заяви в порядку статті 328 Господарського процесуального кодексу України не позбавляє законодавчо встановленого права звернення до адміністративного суду із позовом з метою захисту прав та інтересів юридичної особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень зважаючи на те, що наведені способи судового захисту не є взаємовиключними.

При цьому, суд слушно зауважив, що згідно усталеної практики Верховного Суду, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

З огляду на це, вірним є твердження суду про те, що незвернення до суду з позовом за захистом своїх прав через неналежне використання особою своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку та не може вважатися об`єктивно непереборною обставиною, що виключала можливість для вчасного звернення до суду з цим позовом.

У контексті хронології обставин подання позову, часових меж винесення оскаржуваних постанов та моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про прийняте відносно нього рішення до моменту його оскарження, невчинення вольових дій, спрямованих на своєчасне оскарження спірного рішення, суд дійшов правильного висновку про відсутність причин, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що суд підставно відхилив доводи представника позивача стосовно того, що загальний строк пропуску звернення до суду із позовною заявою складає два дні, оскільки на адвокатський запит оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2024 ВП № 74419321 направлялась 15.03.2024 на електронну адресу адвоката Сліпенчук Н.А., яка здійснювала представництво інтересів ПВКП «Житлобуд» як і направлялась позивачу рекомендованим поштовим відправленням, а постанова про стягнення виконавчого збору від 28.08.2023 ВП № 72625736 отримана позивачем особисто - 29.08.2023, тобто на наступний день після її винесення.

При цьому, суд слушно зауважив, що позивач був обізнаний про хід виконавчих проваджень ВП № 74419321 та ВП № 72625736, про рішення, прийняті відносно ПВКП «Житлобуд», а також про порядок і строк їх оскарження, оскільки користувався послугами адвоката Сліпенчук Н.А., яка зобов`язана інформувати клієнта про його законні права та обов`язки.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що укладення угоди з іншим адвокатом, для надання правової допомоги не може слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що причини пропущення строку звернення, зазначені позивачем у заяві про усунення недоліків від 17.04.2024, слід визнати неповажними.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, доводів на їх обґрунтування, крім тих, що були наведені у позовній заяві, які визнані судом неповажними згідно ухвали суду від 08.04.2024, представником позивача не наведено та судом першої інстанції не встановлено, то відповідно враховуючи положення статті 123, частини 4 статті 169, частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд прийшов до вірного переконання, що позовна заява підлягає поверненню.

З огляду на викладене вище суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої прийнята з дотримання норм процесуального права, тому її слід залити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

Керуючись ст. 236, ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства «Житлобуд» -залишити без задоволення, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 300/2417/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. І. Мікула
А. Р. Курилець