Справа № 140/4833/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

18 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4833/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Димарчук Т.М, розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні під час нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/2348/22 від І0.08.2022, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, шо утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44;

зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, шо утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44, що були утримані із грошового забезпечення, яке було нараховано та виплачено 30.09.2022 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/2348/22 від 10.08.2022;

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , полягає у ненарахуванні ОСОБА_1 індексації-різниці (фіксованої індексації) грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.03.2018 по 30.10.2018 із застосуванням місяця підвищення доходу - березень 2018 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації у щомісячному розмірі 4 037,14 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №107, з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078;

зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю (фіксовану індексацію) грошового забезпечення за період проходження служби з 01.03.2018 по 30.10.2018 із застосуванням місяця для обчислення споживчих цін - березень 2018 року щомісячно розмірі 4 037,17 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 393 899,23 грн;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 393 899,23 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 18.07.2024 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Клопотання обгрунтоване тим, що на користь позивача з відповідача уже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 80 678,16 грн з утриманням із цих сум передбачених законом обов`язкових платежів при їх виплаті на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №140/2192/23, про що свідчить платіжна інструкція № 5813 від 27.09.2023 (а.с.58).

Таким чином, на день звернення позивача до суду із даним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за два періоди вказаних у позовній заяві було таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. При цьому в адміністративній справі №140/2192/23 судом надано оцінку спірним правовідносинам та прийнято рішення по суті спору, а заявлення позивачем до стягнення вже іншої суми не змінює та не встановлює нові підстави чи предмет спору.

Дослідивши письмові докази у справі та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог підлягає закриттю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Тому для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Таким чином, суд розглядає питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищезазначених умов для встановлення правових підстав закриття провадження в адміністративній справі.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №140/2192/23 розглянуто позов ОСОБА_1 та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 80678,16 грн (вісімдесят тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 16 копійок) з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У вказаному рішенні суд зазначив, що «непроведення повного розрахунку з позивачем при звільненні є протиправною бездіяльністю відповідача та відповідно до статті 117 КЗпП України він зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній розмір заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні, починаючи з 31.10.2018 (наступного дня після виключення із списків з особового складу) по день фактичного розрахунку 30.09.2022. Таким чином, фактично затримка у розрахунку становить 1427 днів.

Згідно з довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні повні місяці перед звільненням (серпень-вересень 2018 року) йому нараховано грошове забезпечення у сумі 10 143,50 грн. за серпень 2018 року та 10 143,50 грн. за вересень 2019 року, що за два місяці становить 20 287,00 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 332,57 грн. (20 287,00 грн/61, де 61 - кількість календарних днів у серпні-вересні 2018 року).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 474 577,39 грн (332,57 грн. х 1427 календарних дні).

У порівнянні із несвоєчасно виплаченою відповідачем індексацією грошового забезпечення у розмірі 82 370,83 грн, суму 474 577,39 грн. не можна вважати співмірною.

Тобто, з врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 82 370,83 (індексація грошового забезпечення) / 474 577,39 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) = 0,17.

Отже, сума яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості (0,17) становить: 332,57 грн (середня заробітна плата за один день) * 0,17 * 1427 (дні затримки розрахунку)) = 80 678,16 грн».

Таким чином, судом у справі №140/2192/23 було обраховано середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 (наступного дня після виключення із списків з особового складу) по день фактичного розрахунку 30.09.2022, що становить 1427 календарних дні, і з застосуванням принципу співмірності стягнуто з відповідача на користь позивача 80 678,16 грн.

У справі, що розглядається (№140/4833/24), позивач знову (повторно) просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 (наступного дня після виключення із списків з особового складу) по день фактичного розрахунку 30.09.2022, що становить 1427 календарних дні, однак по-іншому (аніж зазначено у рішенні суду у справі №140/2192/23) проводить розрахунок сум, які, на його думку, підлягають до стягнення умовно розбиваючи період затримки розрахунку при звільненні на два періоди.

Тобто у даному випадку збігаються сторони, предмет позову та підстави позову (стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 по 30.09.2022), однак позивач по іншому обраховує суми, які просить стягнути з відповідача.

Однак інакші розрахунки наведені позивачем (аніж застосував суд у справі №140/2192/23), не змінюють тієї обставини, що станом на час розгляду справи існує таке, що набрало законної сили рішення суду (справа №140/2192/23) між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак суд дійшов висновку, що провадження у справі в цій частині позовних вимог слід закрити.

Крім того, суд звертає увагу, що поняття предмет спору та предмет позову не є тотожними. Так предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а предметом позову є безпосередньо позовні вимоги. Таким чином, навіть обрання позивачем різного способу захисту права (шляхом умовного проведення інакшого розрахунку), спрямованого на відновлення одного й того самого права не свідчить про виникнення нового спору.

Аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення з військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за період з 31.10.2018 по 30.09.2022 (весь час затримки розрахунку при звільненні) стала фактично незгода позивача із розрахунками, які провів суд у рішенні від 24.05.2023 у справі №140/2192/23.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який уже вирішений судом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі у вказаній частині позовних вимог, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду в іншому провадженні.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про його розподіл між сторонами судом не вирішувалось.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 238, статтями 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі №140/4833/24 в частині позовних вимог задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь середнього заробітку у розмірі 393 899,23 грн, закрити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук