Справа № 460/7027/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2024 року м. Рівне №460/7027/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ясковець О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи на стороні відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також відповідач), в якому просила:

-визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №74963214 від 23.05.2024.

Мотивуючи вимоги позову представник позивача зазначала про протиправне завершення виконавчого провадження №74963214, з огляду на невиконання міграційним органом судового рішення у справі №460/17266/23, яким було зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції, викладеної судом, та прийняттям відповідного рішення. Стверджувала, що повторний розгляд декларації відбувся без врахування висновків суду, внаслідок чого, позивачу було повторно відмовлено у її прийнятті з тих самих підстав, що і вперше, а відтак, повторний розгляд декларації без врахування висновків суду і відмова у її прийнятті не може вважатись належним виконанням судового рішення. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи провести за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 15.07.2024 на 10:00 год. з викликом сторін.

Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі також третя особа).

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 15.07.2024, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що третя особа добровільно виконала судове рішення у справі №460/17266/23, а тому у відповідача були наявні підстави для закінчення виконавчого провадження. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Також 15.07.2024 надійшли письмові пояснення третьої особи на стороні відповідача, у яких представник міграційного органу зазначила про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки третьою особою, на виконання судового рішення у справі №460/17266/23, повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства та прийнято рішення про відмову у прийнятті декларації, а отже добровільно виконано судове рішення. Відповідно, державним виконавцем правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позивач у судове засідання, призначене на 15.07.2024, не прибула. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялася належним чином. До початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з наведених у відзиві підстав. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи на стороні відповідача висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог із зазначених у письмових поясненнях мотивів.

15.07.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 17.07.2024 до 10:00 год.

У судове засідання, призначене на 17.07.2024, учасники справи не прибули, що відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Крім того, до початку судового засідання, учасниками справи подано заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 у справі №460/17266/23 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області щодо прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства російської федерації. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти подану 27 червня 2023 року ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області задоволено частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 у справі №460/17266/23 скасовано в частині зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти подану 27 червня 2023 року ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства та прийнято в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції, викладеної судом, та прийняттям відповідного рішення.

В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі №460/17266/23 залишено без змін.

08.04.2024 судом видано виконавчий лист у справі №460/17266/23.

08.05.2024 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від ОСОБА_1 надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

14.05.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74963214 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.04.2024 у справі №460/17266/23, про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом та прийняттям відповідного рішення.

15.05.2024 Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області звернулося до відповідача із заявою, в якій повідомляло, що повторно розглянуло звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства та просило закрити виконавче провадження №74963214, у зв`язку з добровільним виконанням судового рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

До вказаної заяви третьою особою долучено лист від 29.03.2024 №5601.11-1267/56.1-24 з доказами його направлення ОСОБА_1 .

Згідно з листом від 29.03.2024 №5601.11-1267/56.1-24 Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повідомляло ОСОБА_1 про повторний розгляд її звернення щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, здійснений на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №460/17266/23. З такого листа слідує, що відповідач повторно прийняв рішення про відсутність у позивача законних підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

23.05.2024 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №74963214.

06.06.2024 представник позивача звернулася до відповідача зі скаргою, в якій просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №74963214.

Перевіривши виконавче провадження №74963214, заступником начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.06.2024 винесено постанову у виконавчому провадженні №74963214, якою дії старшого державного виконавця визнано такими, що здійснені з дотриманням вимог ст.18, 39, 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказану постанову стороною позивача отримано 20.06.2024.

Не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження та вважаючи її протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404 (далі Закон №1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ передбачено право виконавця, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу наведених норм вбачається, що державний виконавець з моменту відкриття виконавчого провадження наділений певним переліком прав та обов`язків при вчиненні виконавчих дій, зокрема, щодо проведення перевірки виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону №1404-VІІІ, а у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення, таке виконавче провадження підлягає закінченню.

За правилами статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як зазначалося вище, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 вирішено зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом та прийняттям відповідного рішення.

В ході судового розгляду встановлено, що після відкриття виконавчого провадження №74963214 постановою від 14.05.2024, на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області надійшов лист від 15.05.2024 №5601.9-1924/56.1-24, в якому державного виконавця повідомлено про добровільне виконання судового рішення у справі №460/17266/23, до відкриття виконавчого провадження.

До зазначеного листа третьою особою додано копію листа від 29.03.2024 № 5601.11-1267/56.1-24, адресованого ОСОБА_1 , із викладенням обставин щодо повторної відмови у прийнятті декларації.

На підставі вищезазначених документів, відповідач прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження №74963214 від 23.05.2024 із посиланням на фактичне виконання рішення в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Рівненським окружним адміністративним судом 08.07.2024 у справі №460/17266/23 прийнято окрему ухвалу, відповідно до якої визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, вчинені при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №460/17266/23 в частині повторної відмови позивачу.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №460/17266/23, та розгляду звернення ОСОБА_1 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Установлено Управлінню Державної міграційної служби України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень.

У відповідності до приписів ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищезазначена ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 у справі № 460/17266/23 набрала законної сили 08.07.2024.

Приймаючи рішення про визнання протиправними дій Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області у справі суд вважав, що в межах судової справи №460/17266/23 суд надав правову оцінку факту припинення діяльності консульських установ росії на території України та факту неможливості отримати документ про вихід з російського громадянства в закордонній установі рф в третій країні у зв`язку з відсутністю у позивача дозволу на проживання в будь-якій країні, окрім України, що підтверджується відповіддю консульської установи рф в Молдові та листом мзс рф, які було враховано судом.

Вказане вище свідчить про неврахування відповідачем висновків суду при виконанні судового рішення у його зобов`язальній частині.

Відповідач при повторному розгляді декларації зазначав, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації та вимагав подати документ, неможливість подачі якого чітко визначена судом. Така відповідь УДМС України в Рівненській області суперечить висновкам суду апеляційної інстанції.

Отже, вказаним рішенням суду встановлено Управлінню Державної міграційної служби України в Рівненській області відповідне зобов`язання, яке не виконано ані у добровільному порядку, ані в примусовому.

Вищенаведене залишилося поза увагою державного виконавця.

Отримавши 15.05.2024 лист третьої особи з проханням закрити виконавче провадження №74963214 у зв`язку з його повним добровільним виконанням із посиланням на лист міграційної служби від 29.03.2024 №5601.11-1267/56.1-24, відповідач обмежився лише фактом прийняття рішення за наслідками розгляду звернення позивача, не перевіривши відповідність такого рішення висновкам суду, які є обов`язковим до виконання.

Суд зауважує, що у справі "Рисовський проти України" (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява №35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Разом з цим, відповідач при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження не вчинив усіх необхідних дій, спрямованих на перевірку фактичного виконання рішення суду боржником та не встановив, що обов`язок Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області виконати судове рішення у справі №460/17266/23 залишився наявним та невиконаним, оскільки позивачу фактично повторно відмовлено у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства з тих самих підстав і мотивів, які вже визнавались судом незаконними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з порушенням вимог статті 39 Закону №1404-VІІІ, без перевірки фактичного виконання боржником рішення суду у повному обсязі та у спосіб, визначений судовим рішенням, з урахуванням висновків суду, а відтак, наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №74963214 від 23.05.2024.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.1 ст.34 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

За правилами ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

За правилами ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження обставин щодо понесення витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката стороною позивача надані суду копії наступних документів: додатку №3 від 24.06.2024 до договору №11/07/23 про надання правової допомоги адвокатом в сумі 4000,00 грн., опису послуг, наданих адвокатом від 25.06.2024, рахунку-фактури №25/06/24 від 25.06.2024, де, зокрема, вказано про оплату послуг адвоката в сумі 4000,00 грн., ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1226745 від 25.06.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2137 від 18.04.2018, квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 5233,00 грн.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи (послуг), складність виконуваної роботи (послуг), їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268 названого рішення).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі№755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі №280/1765/19 (адміністративне провадження №К/9901/607/20) зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складності справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, згідно з висновками Верховного Суду, що, зокрема, наведені в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Суд констатує, що позивач надав належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката. При цьому, суд враховує, що юридичний спір між сторонами не характеризувався наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до його розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Тому, з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №74963214 від 23.05.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 липня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, буд. 29, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області Адреса: вул. 16-го Липня, буд. 6, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 37829784.

Суддя С.А. Борискін