Справа № 520/5759/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 р. № 520/5759/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , в якому просить суд:

1. Визнати незаконною та скасувати Постанову ВЛК військової частини НОМЕР_2 , оформлену Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню тяжкості травми;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 зазначити у Постанові ВЛК, оформлену Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню отриманої травми, вказавши: «Згідно Наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 травма кваліфікується як тяжка».

3. Визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невключенні в наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн., військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023;

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023.

В обґрунтування позову зазначено, що Постанова ВЛК військової частини НОМЕР_2 , оформлена Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню тяжкості травми є протиправною та такою, що порушує права позивача.

Також в обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невключенні в наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн., військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023 є протиправною та такою, що порушує права позивача на грошове забезпечення.

Ухвалою суду від 02.04.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , 05.04.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Представником відповідача - Військової частини НОМЕР_2 , 16.04.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він також просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_1 .

14.12.2022 позивач отримав поранення, у зв`язку з чим військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до направлення від 08.07.2023 року № 4007 ОСОБА_1 було направлено на медичний огляд ВЛК.

Позаштатною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 була проведена військово-лікарська експертиза військовослужбовця ОСОБА_1 , амбулаторно.

Також судом встановлено, що постановою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2023, яка була оформлена Довідкою № 3143/1 від 10.07.2023, прийнято рішення: Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Наслідки вибухової травми (14.12.2022): вогнепального осколкового сліпого поранення правої стопи з вогнепальним переламом медіальної клиновидної кістки, лігатурна нориця правої стопи, ліковано оперативно (14.12.2022) первинна хірургічна обробка вогнепальної рани, (23.12.22) вторинна хірургічна обробка вогнепальної рани правої стопи з накладанням VAC системи, (29.12.22) аутодермопластика, (06.06.2023) видалення лігатури післяопераційного рубця, у вигляді консолідованого переламу, зміцнілих післяопераційних рубців з незначним порушенням функції.

Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Довідка про обставини травми від 28.01.2023 № 371 надана командиром військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікується як легка.

Низхідна часткова атрофія дисків зорових нервів обох очей.

Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.

На підставі статті 78в графи ІІ Розкладу хвороб ПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.

У зв`язку з отриманим поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а саме: - з 15.12.2022 по 19.12.2022 у КНП «Новомосковська ЦМЛ» НМР»; - з 19.12.2023 по 10.01.2023 у КНП «МЛИІМД» КМР ХВ»1; - з 11.01.2023 по 10.02.2023 у відпустці для лікування; - з 15.03.2023 по 21.04.2023 у АТ «Укрзалізниця «ЦЛЗ»» ДКЛЗТ; - з 21.04.2023 по 05.05.2023 у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР»; - з 31.05.2023 по 28.06.2023 у ВСП «Університетська лікарня» ДДМУ.

В позовній заяві позивачем зазначено, що йому ВЛК не враховано, що тимчасова втрата працездатності становила більше 60 днів, що відповідно до Наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 кваліфікується як тяжка та не виплачене додаткове грошове забезпечення за час перебування на стаціонарному лікуванні з приводу отриманого поранення (14.12.22), та у відпустці для лікування після поранення, яке пов`язано із захистом Батьківщини.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд щодо вимог визнати незаконною та скасувати Постанову ВЛК військової частини НОМЕР_2 , оформлену Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню тяжкості травми та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 зазначити у Постанові ВЛК, оформлену Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню отриманої травми, вказавши: «Згідно Наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 травма кваліфікується як тяжка», зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома статті 1 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини 10 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі по тексту - Положення №402).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, медичний огляд допризовників, призовників; визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: "Придатний до військової служби"; "Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»; "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

Згідно з п. 3.11 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 у разі, коли лікарям ВЛК військового комісаріату важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється на амбулаторне або стаціонарне обстеження у лікувально-профілактичний заклад МОЗ України з подальшим оглядом ВЛК військового комісаріату. Якщо обстеження проводилось у військовому лікувальному закладі, то огляд проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.

Згідно з п. 3.12 глави 3 Розділу ІІ Положення №402 якщо військовозобов`язаний під час призову на військову службу, збір, а також чергового огляду з метою обліку визнаний таким, що потребує лікування (відстрочки від прийняття на військову службу, збір), то за поданням військового комісаріату місцеві органи охорони здоров`я направляють військовозобов`язаного на лікування до відповідного лікувального закладу. Після закінчення лікування військовозобов`язаний оглядається ВЛК військового комісаріату.

Пунктом 20.4 глави 20 розділу II Положення №402 обумовлено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають-індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: "непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час"; "обмежено придатний до військової служби".

За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: "обмежено придатний до військової служби"; "придатний до військової служби".

У воєнний час за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, НІ, ВЛК приймає постанову "придатний до військової служби", за винятком статей 2-в, 4-в, 5-в, 12-в, 13-в, 14-в, 17-в, 21-в, 22-в.

При цьому, у додатку 1 до Положення №402 вказано назви хвороб/станів здоров`я і їхнє співвідношення з придатністю чи непридатністю до служби. При цьому перелік захворювань/станів здоров`я, які дають можливість бути непридатним до військової служби у мирний час, є значно ширшим, ніж у воєнний.

Предметом оскарження позивача є Постанова ВЛК військової частини НОМЕР_2 , оформлена Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню тяжкості травми.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до додатку 1 до Положення 402 при наявності хвороб, придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

Разом з тим, в межах адміністративного процесу суд не може надавати оцінку діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки суд не є фахівцем у медичній галузі.

Так, Верховний Суд у Постанові від 13.06.2018 по справі № 806/526/16 зазначив: "…що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі".

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Таким чином, надання оцінки ступеня травми позивача на предмет того, чи визначається вона як тяжка, виходить за межі судового розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18, де зроблено правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.

Зокрема слід зазначити, що позивач маючи сумнів щодо визначення ступеня травми має право звернутися до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідної постанови.

Згідно з п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Отже, враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом не було встановлено допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду та оформлення його результатів, суд дійшов висновку, що спірна Постанова ВЛК військової частини НОМЕР_2 , оформлена Довідкою ВЛК від 10.07.2023 №3143/1 в частині встановлення ступеню тяжкості травми є такою, що не підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що огляд позивача відбувався з дотриманням усіх норм Положення №402, в тому числі у відповідності до порядку та процедури медичного огляду. Доказів порушень порядку чи процедури медичного огляду позивачем не надано.

Щодо вимог позивача визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невключенні в наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн., військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 включити в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що позивач проходив перебував на стаціонарному лікуванні, а саме: - з 15.12.2022 по 19.12.2022 у КНП «Новомосковська ЦМЛ» НМР»; - з 19.12.2023 по 10.01.2023 у КНП «МЛИІМД» КМР ХВ»1; - з 11.01.2023 по 10.02.2023 у відпустці для лікування; - з 15.03.2023 по 21.04.2023 у АТ «Укрзалізниця «ЦЛЗ»» ДКЛЗТ; - з 21.04.2023 по 05.05.2023 у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР»; - з 31.05.2023 по 28.06.2023 у ВСП «Університетська лікарня» ДДМУ.

А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, тому бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невключенні в наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн., військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023 є протиправною та такою, що порушує права позивача.

Однак щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023, суд зазначає наступне.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 року, "Фадєєва проти Росії" (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, "Кумпене і Мазере проти Румунії" (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на те, що відповідачем не було розглянуто питання щодо прийняття наказу про призначення позивачу додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн за час перебування військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023, то суд дійшов висновку, що вказане питання є дискрецію (вільним розсудом) відповідача по справі, а отже позовні вимоги в зазначеній вище частині не підлягають задоволенню.

В той же час задля належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо включення в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невключенні в наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн., військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо включення в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення за періоди: з 15.12.2022 по 19.12.2022; з 19.12.2023 по 10.01.2023; з 11.01.2023 по 10.02.2023; з 15.03.2023 по 21.04.2023; з 21.04.2023 по 05.05.2023; з 31.05.2023 по 28.06.2023, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.