Справа № 460/6369/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2024 року м. Рівне №460/6369/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС в Рівненській області, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного Управління ДПС у Рівненській області від «06» лютого 2024 року № Ф-0329-1700.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що приписами Податкового кодексу України (зокрема п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 та пп. 65,4.4. п. 65.4 ст. 65 Податкового кодексу України) було зазначено неможливість одночасного взяття на подвійний облік в якості фізичної особи-підприємця та в якості особи, які здійснює незалежну професійну діяльність. Крім цього, у позовній заяві позивач вказує, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску та загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розмежовує облік та сплату фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (зокрема положення ч. 3 ст. 5 Закону № 2464 в частині взяття на облік та положення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 в частині нарахування єдиного внеску). Тобто, Податковим кодексом України встановлено неможливість одночасного взяття на облік в якості фізичної особи-підприємця та в якості особи, що здійсню незалежну професійну діяльність. Так само, Закон № 2464 розмежовує облік та нарахування єдиного внеску фізичній особі-підприємцю та особі, що здійснює незалежну професійну діяльність. Вказує щодо недопустимості подвійного обліку особи в автоматичному режимі в якості фізичної особи-підприємця та особи, що здійснює незалежну професійну діяльність. Крім цього, зазначає доводи із посиланням на приписи Закону № 2464 щодо розмежування обліку та як наслідок, одночасної сплати платником в якості фізичної особи-підприємця та особи, що здійснює незалежну професійну діяльність. За таких обставин, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 17.06.2024 суддя Рівненського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що за даними інформаційної системи податкових органів фізична особапідприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку з 13.12.2018 в Дубенській ДПІ (Дубенський район) Головного управлінню ДПС у Рівненській області як платник податків на спрощеній системі оподаткування. Відповідно до поданої заяви до ГУ ДПС У м. Києві, ДПІ у Деснянському районі (Деснянський район м. Києва) за формою 5-ОПП від 19.11.2018 №053 встановлено ознаку особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - судовий експерт з 19.11.2018. Відповідно до п. 3 розд. ІІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021р. за №5, у зв`язку з переведенням на обслуговування з ГУ ДПС у м. Києві до ГУ ДПС У Рівненській області (Дубенська ДПІ) в інформаційній системі податкових органів відбулася автоматична передача інтегрованої картки платника (далі ІКП), зокрема, за технологічним кодом 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) в якій обліковувався борг зі сплати єдиного внеску в сумі 1267,11 грн. З метою контролю за своєчасною сплатою сум єдиного внеску платниками єдиного внеску, зокрема, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, відповідно до вимог абзацу третього частини восьмої ст. 9 Закону №2464, ДПС України розроблено алгоритм автоматичного розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску, які автоматично переносились до інтегрованої картки платника 19 числом місяця, що настає за кварталом, за який він сплачується. Таким чином, в ІКП ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000, за період перебування на обліку в ГУ ДПС у Рівненській області, автоматично відображені щоквартальні нарахування сум єдиного внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску, а саме: - 2457,18 грн.- за ІV квартал 2018 року нараховано єдиного внеску як фізичній особі підприємцю по терміну сплати - 21.01.2019 (дана сума відображена позивачем у Звіті від 31.01.2019 року №14158057); - 1638,12 грн - за ІV квартал 2018 року нараховано єдиного внеску як особі, яка провадить незалежну діяльність по терміну сплати 21.01.2019 (дана сума відображена позивачем у Звіті від 05.02.2019 року №14556273); - 2754,18 грн.- за І квартал 2019 року, термін сплати - 19.04.2019); - 2754,18 грн.- за ІІ квартал 2019 року, термін сплати - 19.07.2019; - 2754,18 грн.- за ІІІ квартал 2019 року, термін сплати - 21.10.2019; - 2754,18 грн.- за ІV квартал 2019 року, термін сплати - 20.01.2020 (дані суми відображені позивачем у Звіті від 08.02.2020 року №10164666); - 2078,12 грн.- за І квартал 2020 року, термін сплати - 21.04.2020; - 1039,06 грн.- за ІІ квартал 2020 року, термін сплати - 20.07.2020; - 3178,12 грн.- за ІІІ квартал 2020 року, термін сплати - 19.10.2020; - 3300,00 грн.- за ІV квартал 2020 року, термін сплати 19.01.2021 (дані суми відображені позивачем у Звіті від 27.01.2021 року №4572194). Стосовно нарахування єдиного внеску за іншим типом платника, тому фізичним особам підприємцям, які при цьому провадять незалежну професійну діяльність, в ІКП відображаються щоквартальні нарахування сум єдиного внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску лише як фізичній особі підприємцю. Аналогічна позиція висвітлена у рішенні Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року справа №520/3939/19. Проте, платником самостійно подані окремі Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі Звіт) за 2018-2020 за формою згідно з додатком 5: - за 2018 рік як фізична особа на спрощеній системі оподаткування від 31.01.2019 року №14158057 на суму нарахованого єдиного внеску 9828,72 грн та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, від 05.02.2019 року №14556273 на суму 1638,12 грн.; - за 2019 рік як фізична особа на спрощеній системі оподаткування від 08.02.2020 року №10164666 на суму нарахованого єдиного внеску 11016,72 грн та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, від 29.04.2020 року №20350744 на суму 11016,72 грн.; - за 2020 рік як фізична особа на спрощеній системі оподаткування від 27.01.2021 року №4572194 на суму нарахованого єдиного внеску 9595,30 грн та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, від 15.04.2021 року №17039542 на суму 9595,30 грн. Вищезазначені Звіти, подані ФОП ОСОБА_1 , як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, за 2019-2020 роки та недостовірно відображені в ІКП, а саме: відображені операцією 17F із сумою «0», що призвело до недостовірного відображення сум єдиного внеску згідно поданих Звітів за 2019 від 29.04.2020 року №20350744 та за 2020 від 15.04.2021 року №17039542 та недостовірного обліку стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами (в ІКП невідображено 11016,72 грн та відповідно 9595,30 грн). При цьому, з метою забезпечення достовірного обліку стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами, у разі встановлення невідповідності нарахованих сум єдиного внеску в ІКП фізичних осіб-підприємців, використовуються операції, зокрема, «Збільшено щоквартальних нарахувань, Коригування щоквартальних нарахувань по ЄВ». Таким чином, для приведення нарахувань сум єдиного внеску в ІКП у відповідність до поданої платником звітності використані операції кодом 17[ «Збільшено щоквартальних нарахувань, Коригування щоквартальних нарахувань по ЄВ» на суму 11016,72 грн. - згідно поданого Звіту за 2019 від 29.04.2020 року №20350744 та на суму 9595,30 грн. - згідно поданого Звіту за 2020 від 15.04.2021 року №17039542. Враховуючи вищезазначене, за період перебування на обліку в ГУ ДПС у Рівненській області, як платник єдиного внеску, ФОП ОСОБА_1 самостійно визначила сплату єдиного внеску згідно поданих Звітів (за період IV квартал 2018 IV квартал 2020) на загальну суму 45319,34 грн, зокрема: - 2457,18 грн за ІV квартал 2018 року визначено до сплати у Звіті за 2018 рік від 31.01.2019 №14158057, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 1638,12 грн за ІV квартал 2018 року - визначено до сплати у Звіті за 2018 рік від 05.02.2019 року №14556273, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; - 11016,72 грн за 2019 рік згідно поданого Звіту від 08.02.2020 року №10164666, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 11016,72 грн за 2019 рік згідно поданого Звіту від 29.04.2020 року №20350744, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; - 9595,30 грн за 2020 рік згідно поданого Звіту від 27.01.2021 року №4572194, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 9595,30 грн за 2020 рік згідно поданого Звіту від 15.04.2021 року №17039542, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Водночас, беручи до уваги вище викладене, ФОП ОСОБА_1 сплатила лише 31381,15 грн. Отже, Головним управлінням ДПС у Рівненській області за порушення термінів сплати єдиного внеску застосовані штрафні санкції на загальну суму 4841,12 грн. в т.ч.: рішення вiд 15.03.2019 № та рішення вiд 23.07.2019 №. Таким чином, станом на 15.02.2024 року з врахуванням заборгованості, яка передана ГУ ДПС у м. Києві в сумі 1267,11 грн., платником не сплачено єдиного внеску на загальну суму 20046,42 грн. Станом на 06.02.2024 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0329-1700, у зв`язку із наявністю податкового боргу у ФОП ОСОБА_1 в розмірі 20046,42 грн. та направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача: АДРЕСА_1 та вручено 10.02.2024 року про що свідчить відмітка про отримання у поштовому повідомленні. Враховуючи наведене вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0329-1700 від 06.02.2024 правомірною, а тому позовні вимоги є повністю необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 16.04.2008 року, про що зроблено відповідні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Відповідно до поданої заяви до ГУ ДПС У м. Києві, ДПІ у Деснянському районі (Деснянський район м. Києва) за формою 5-ОПП від 19.11.2018 №053 встановлено ознаку особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - судовий експерт з 19.11.2018.

06 лютого 2024 року відповідачем сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0329-1700, якою позивача повідомлено, що станом на 31 січня 2024 року заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 20046,42 грн., та що відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, ГУ ДПС в Рівненській області вимагає сплатити (недоїмку, штрафи, пеню) в сумі, усього: сума боргу 20046,42 грн., у тому числі: недоїмка 20046,42 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваною вимогою відповідача, позивачем було здійснено досудове її оскарження в адміністративному порядку, а саме: 19 лютого 2024 року Позивачем було направлено скаргу до Державної податкової служби України.

19 березня 2024 року, у відповідь на вказану скаргу, позивачем було отримано рішення про результати розгляду скарги ДПС України за вих. № 6460/6/99-00-06-02-01-06 від 08.03.2024 року, відповідно до якого ДПС України залишила без змін оскаржувану вимогу, а скаргу позивача без задоволення.

Не погоджуючись з Вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0329-1700 від 06.02.2024, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідачем визнаються фактичні обставини справи, зокрема, що за даними інформаційної системи податкових органів фізична особапідприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку з 13.12.2018 в Дубенській ДПІ (Дубенський район) Головного управлінню ДПС у Рівненській області як платник податків на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п. 3 розд. ІІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021р. за №5, у зв`язку з переведенням на обслуговування з ГУ ДПС у м. Києві до ГУ ДПС У Рівненській області (Дубенська ДПІ) в інформаційній системі податкових органів відбулася автоматична передача інтегрованої картки платника (далі ІКП), зокрема, за технологічним кодом 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) в якій обліковувався борг зі сплати єдиного внеску в сумі 1267,11 грн.

За період перебування на обліку в ГУ ДПС у Рівненській області, автоматично відображені щоквартальні нарахування сум єдиного внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску, а саме:

- 2457,18 грн.- за ІV квартал 2018 року нараховано єдиного внеску як фізичній особі підприємцю по терміну сплати - 21.01.2019 (дана сума відображена позивачем у Звіті від 31.01.2019 року №14158057);

- 1638,12 грн - за ІV квартал 2018 року нараховано єдиного внеску як особі, яка провадить незалежну діяльність по терміну сплати 21.01.2019 (дана сума відображена позивачем у Звіті від 05.02.2019 року №14556273);

- 2754,18 грн.- за І квартал 2019 року, термін сплати - 19.04.2019);

- 2754,18 грн.- за ІІ квартал 2019 року, термін сплати - 19.07.2019;

- 2754,18 грн.- за ІІІ квартал 2019 року, термін сплати - 21.10.2019;

- 2754,18 грн.- за ІV квартал 2019 року, термін сплати - 20.01.2020 (дані суми відображені позивачем у Звіті від 08.02.2020 року №10164666);

- 2078,12 грн.- за І квартал 2020 року, термін сплати - 21.04.2020;

- 1039,06 грн.- за ІІ квартал 2020 року, термін сплати - 20.07.2020;

- 3178,12 грн.- за ІІІ квартал 2020 року, термін сплати - 19.10.2020;

- 3300,00 грн.- за ІV квартал 2020 року, термін сплати 19.01.2021 (дані суми відображені позивачем у Звіті від 27.01.2021 року №4572194).

Разом з тим, платником самостійно подані окремі Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі Звіт) за 2018-2020 за формою згідно з додатком 5:

- за 2018 рік як фізична особа на спрощеній системі оподаткування від 31.01.2019 року №14158057 на суму нарахованого єдиного внеску 9828,72 грн та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, від 05.02.2019 року №14556273 на суму 1638,12 грн.;

- за 2019 рік як фізична особа на спрощеній системі оподаткування від 08.02.2020 року №10164666 на суму нарахованого єдиного внеску 11016,72 грн та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, від 29.04.2020 року №20350744 на суму 11016,72 грн.;

- за 2020 рік як фізична особа на спрощеній системі оподаткування від 27.01.2021 року №4572194 на суму нарахованого єдиного внеску 9595,30 грн та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, від 15.04.2021 року №17039542 на суму 9595,30 грн.

Враховуючи наведене, за період перебування на обліку в ГУ ДПС у Рівненській області, як платник єдиного внеску, ФОП ОСОБА_1 самостійно визначила сплату єдиного внеску згідно поданих Звітів (за період IV квартал 2018 IV квартал 2020) на загальну суму 45319,34 грн, зокрема: - 2457,18 грн за ІV квартал 2018 року визначено до сплати у Звіті за 2018 рік від 31.01.2019 №14158057, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 1638,12 грн за ІV квартал 2018 року - визначено до сплати у Звіті за 2018 рік від 05.02.2019 року №14556273, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; - 11016,72 грн за 2019 рік згідно поданого Звіту від 08.02.2020 року №10164666, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 11016,72 грн за 2019 рік згідно поданого Звіту від 29.04.2020 року №20350744, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; - 9595,30 грн за 2020 рік згідно поданого Звіту від 27.01.2021 року №4572194, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 9595,30 грн за 2020 рік згідно поданого Звіту від 15.04.2021 року №17039542, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 сплатила лише 31381,15 грн.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області за порушення термінів сплати єдиного внеску застосовані штрафні санкції на загальну суму 4841,12 грн. в т.ч.: рішення вiд 15.03.2019 № та рішення вiд 23.07.2019 №.

Таким чином, станом на 15.02.2024 року з врахуванням заборгованості, яка передана ГУ ДПС у м. Києві в сумі 1267,11 грн., платником не сплачено єдиного внеску на загальну суму 20046,42 грн.

Крім того, на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, відповідачем суду також надано копії, зокрема інтегрованої картки за період з 31.12.2022 року по 29.02.2024 року для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, щодо ОСОБА_1 та розрахунку виникнення податкової заборгованості по нарахованих (донарахованих) сумах згідно карток особових рахунків.

З урахуванням наданих сторонами документів, наявних в матеріалах справи, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому, згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України, зазначені обставини, не підлягають доказуванню.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженими Законом України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року №1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162), Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зареєстрованим постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом з внесенням Пенсійним фондом відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні частини третьої статті 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).

Суд встановив, що позивач як фізична особа-підприємець із 17 квітня 2008 року перебуває на обліку контролюючого органу як платник податків з 22 квітня 2008 року, як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Суд встановив, що з 15.12.2017 року позивач зареєстрована судовим експертом за кваліфікацією судового експерта зі спеціальностей: 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності»; 11.2 «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій»; 11.3 «Дослідження документів фінансово-кредитних операцій», відповідно до свідоцтва, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України №1914, дійсне до 16.11.2024 року.

З 19.11.2018 позивач взята на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру відповідно до Довідки форма № 34-ОПП № 053 від 19.11.2018 року, тобто взята на облік саме як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Щодо внесення відомостей про платника єдиного внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Державний реєстр створюється для забезпечення, зокрема, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації (частина перша статті 16 Закону № 2464-VI).

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 16 Закону № 2464-VI).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої статті 20 Закону № 2464-VI).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини другої статті 20 Закону № 2464-VI).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1), яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

З метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дослідивши форму витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення № 10-1, пункт 6 розділу V), Суд зазначає, що до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого нормотворець визначає фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення № 10-1 не визначає.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач, як платник єдиного внеску, самостійно визначила сплату єдиного внеску згідно поданих Звітів (за період IV квартал 2018 IV квартал 2020) на загальну суму 45319,34 грн, зокрема: - 2457,18 грн за ІV квартал 2018 року визначено до сплати у Звіті за 2018 рік від 31.01.2019 №14158057, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 1638,12 грн за ІV квартал 2018 року - визначено до сплати у Звіті за 2018 рік від 05.02.2019 року №14556273, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; - 11016,72 грн за 2019 рік згідно поданого Звіту від 08.02.2020 року №10164666, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 11016,72 грн за 2019 рік згідно поданого Звіту від 29.04.2020 року №20350744, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність; - 9595,30 грн за 2020 рік згідно поданого Звіту від 27.01.2021 року №4572194, тип платника - фізична особа на спрощеній системі оподаткування; - 9595,30 грн за 2020 рік згідно поданого Звіту від 15.04.2021 року №17039542, тип платника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Отже, подання позивачем вказаних звітів згідно приписів пункту 16 Порядку № 435, як фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання двох різних статусів платників єдиного внеску призводить до невідповідності вказаних дій положенням Закону.

Таким чином, суд констатує наявність колізії між приписами нормативно-правових актів різної юридичної сили - невідповідність між приписами закону та положеннями підзаконного нормативно-правового акта. За правилом колізійного принципу "lex superior derogate legi interior" нормативний акт вищої юридичної сили має пріоритет над нормативним актом нижчої юридичної сили. Отже, потрібно резюмувати, що положення закону за своєю юридичною силою превалюють над нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно визначення спеціального «змішаного» правового статусу на рівні підзаконного нормативного-правового акта (Порядку), з огляду на невідповідність положенням закону, є неправомірним, а тому не повинно братися до уваги в аспекті правозастосовної діяльності.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тобто не внесена до Реєстру самозайнятих осіб та відповідно не подає звітність як такий платник, суд дійшов висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Доводи учасників справи щодо статусу та порядку взяття на облік платника єдиного внеску та перебування на обліку, які ґрунтуються на аналізі норм Податкового кодексу України та розробленого відповідно до нього Порядку № 1588, суд не враховує при вирішенні спірних правовідносин з огляду на положенням пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, за якими цей Кодекс не регулює питання, зокрема, погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також положення частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, згідно з якими виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» №26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява №77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. згадані вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру відповідали принципам належного врядування, оскільки надано перевагу приписам не Закону, а нормативно-правовому акту, нижчому за ієрархією.

Оскільки йшлося про майновий інтерес, то контролюючий орган повинен був діяти у належний спосіб (у цьому випадку з урахуванням приписів Закону № 2464-VI, де не передбачено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) та з урахуванням послідовності дій (способів) у частині взяття на облік платника єдиного внеску з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (зміни таких) та застосовувати ті процедури, які б вказували на ясність дій.

З урахуванням наведеного суд дійшов таких висновків:

1. За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено.

2. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.

3. Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону № 2464-VI.

4. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Разом з тим, аналіз обставин, викладених у матеріалах даної справи, вказує на наявність типових ознак, властивих зразковій справі, якими є:

перебування позивача на обліку контролюючого органу як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичної особи-підприємця та як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність;

встановлення контролюючим органом за власною ініціативою платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності, що обумовило виникнення в останнього обов`язку сформувати та подати до органів доходів і зборів окремий звіт;

визначення статусу «фізичної особи-підприємця з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності» на рівні підзаконних нормативно-правових актів;

можливість подвійного нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за результатами здійснення одного й того ж виду господарської діяльності: як підприємницької, так і незалежної професійної діяльності.

На підставі вищенаведеного та враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що рішення Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 520/3939/19 є зразковим для справи № 460/6369/24.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, обов`язковими для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, за результатами розгляду будь-якої, а не лише викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом також враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду № 520/3939/19 від 4 грудня 2019 року також на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно суд дійшов висновків, що:

- позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини,

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2024 року № Ф-0329-1700 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20046,42 грн., прийнята (сформована) відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для її формування; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю у спосіб, встановлений у вищенаведеному врахованому судом рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у зразковій справі № 520/3939/19, яке 04.12.2019 року залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію № ПН10 від 19 квітня 2024 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 1211,20 грн.

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Рівненській області від 06 лютого 2024 року № Ф-0329-1700 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20046,42 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Рівненській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 гривні 20 копійок (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 липня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Д.П. Зозуля