Справа № 160/14699/24
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 05.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.08.1980 року по 11.04.2003 року в "Слов`янська міська станція переливання крові" Донецької обл. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період одержання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 року по 05.05.2004 року;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 05.12.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 60-ти річного віку, позивач звернулась 30.01.2023 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень ст.26 Закону України №1058. Як зазначено позивачем, при звернення до відповідача, позивач наголошувала про зарахування її стажу роботи в закладі охорони здоров`я відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення " у подвійному розмірі. Проте позивачем було отримано рішення про відмову в призначенні пенсії, обґрунтування якого на думку позивача не відповідало істинним намірам з приводу пільгового обчислення стажу за роботу в медичних закладах. Натомість в оскаржуваному рішенні зазначено про не зарахування в цілому періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки виправлення по батькові на титульній сторінці трудової книжки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
03.07.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено зокрема наступне. Відповідно до статті 26 Закону № 1058 (зі змінами внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», які набрали чинності з 01.01.2018) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2022 по 31 грудня 2022 не менше 29 років. Згідно документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення по батькові на титульній сторінці трудової книжки зроблено з порушенням пункту 2.13 Інструкції № 58, а саме не зазначені номер та дату документу, згідно якого зроблено виправлення. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких заявниця працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідку про періоди одержання допомоги по безробіттю або встановити приналежність трудової книжки заявниці. Страховий стаж з 01.01.1998 зарахований згідно даних СПОВ, а зокрема страховий стаж становить 09 років 03 місяців 29 днів. Відповідно до статті 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховано до стажу роботи у подвійному розмірі. Період роботи позивача з 19.08.1980 по 11.04.2003 на посаді санітарки (у 1997 році посада перейменована на молодшу сестру медичну) Слов`янської міської станції переливання крові Донецької області не передбачено до стажу роботи у подвійному розмірі. Позовна вимога щодо виплатити з 05.12.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 є безпідставною та передчасною. Тобто у разі задоволення позову суд може зобов`язати відповідача тільки зарахувати стаж, а не призначити та виплатити пенсію за віком.
08.07.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
18.07.2024 року від ГУ ПФУ у Львівській області надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Станом на 19 липня 2024 року відзив на позов від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
30.01.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управління ПФУ у Львівській області.
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 06.02.2023 року №10 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Так, в рішенні Головного управління ПФУ у Львівській області від 06.02.2023 року №10 зазначено зокрема наступне.

Вік заявника 60 років 1 місяць 26 днів.

Необхідний страховий стаж згідно з ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 29 років.

Страховий стаж особи 9 років 3 місяці 29 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення по батькові на титульній сторінці трудової книжки зроблено з порушенням пункту 2.13 Інструкції № 58, а саме не зазначені номер та дату документу, згідно якого зроблено виправлення. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких заявниця працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідку про періоди одержання допомоги по безробіттю або встановити приналежність трудової книжки заявниці.

Страховий стаж з 01.01.1998 зарахований згідно даних СПОВ.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру зарахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкове державного соціального страхування.

Відповідно до частини першою статті 26 Закону № 1058 (зі змінами внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, які набрали чинності з 01.01.2018) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років та за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 від 22 до 32 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з січня 2027 року не менше 15 років.

Згідно підтверджених документів право на пенсійну виплату відсутнє.

Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно до ст. 8 Закону №1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно статті 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Згідно матеріалів справи, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком (30.01.2023 року), вона досягла 60 років, відтак відповідно до ст.26 Закону України №1058, необхідний страховий стаж має складати від 19 до 29 років.

Згідно оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 9 років 3 місяці 29 днів.

Так, позивачу не зараховано до загального страхового стажу періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення по батькові на титульній сторінці трудової книжки.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, слід зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 24.09.1980 року:

- запис 1 - 19.08.1980 - прийнято на станцію переливання крові на посаду санітарки (наказ №71 від 18.08.1980);

- запис 2 - 04.06.1997 - у відповідності з державним класифікатором професій найменування "санітарка" замінено на "молодша сестра" (наказ 28а від 03.06.1997);

- запис 3 - 11.04.2003 - звільнено за ст.40 п.1 (ліквідація підприємства") КЗпП (наказ №46 від 11.04.2003);

Слов`янській міський центр зайнятості

- запис 4 - 12.05.2003 - призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі п.1 ст.23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (наказ 97 від 12.05.2003);

- запис 5 - припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі пп.12 п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (наказ "НТ040526 від 26.05.2004).

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, судом встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 24.09.1980р. міститься запис, що "Исправленому на " ОСОБА_2 " верить" гл.врач (підпис та печатка).

Відтак, відповідачем-2 протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1980р., з підстави наявності виправлення по батькові на титульній сторінці трудової книжки.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.02.2023 року №10, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовна вимога задоволенню.

З метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1980р.

Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період одержання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 року по 05.05.2004 року.

Відповідно до положень Закону України «Про зайнятість населення» від 02.03.2000 року №1533-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю), а саме пункт «ж» частини 1 статті 4 держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.

Відповідно до ст.25 Закону України від 01.03.1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю; далі Закон № 803-XII), Держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій як виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону №803-XII допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації громадянина у державній службі зайнятості до працевлаштування, але не більше 360 календарних днів протягом двох років; для осіб передпенсійного віку (підпункт "г" пункту 1 статті 5 цього Закону) - до 720 календарних днів, а громадянам, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше шести місяців) перерви, та громадянам, які вперше шукають роботу, допомога по безробіттю виплачується не більше 180 календарних днів.

За нормами п. «з» ч.1 ст.30 Закону №803-XII виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Відповідно до ст.22 Закону України від 02.03.2000 року №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю; далі Закон №1533-III), застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Як передбачено у п.12 ч.1 ст.31 Закону №1533-III виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Згідно абзацу третього ч.1 ст.24 Закону №1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Судом встановлено, що у період з 12.05.2003 року по 05.05.2004 року позивач отримувала матеріальну допомогу у зв`язку з безробіттям, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці, яка наявна в матеріалах справи.

Суд зазначає, що абзацом третім ст.24 Закону №1058 чітко передбачено, що період отримання особою допомоги по безробіттю повинен зараховуватись до її страхового стажу.

Відтак, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 року по 05.05.2004 року має бути зараховано до страхового стажу позивача, що передбачено законодавством.

Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.08.1980 року по 11.04.2003 року в "Слов`янська міська станція переливання крові" Донецької обл. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У відзиві на позов відповідачем-2 зазначено, що відповідно до статті 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховано до стажу роботи у подвійному розмірі. Період роботи позивача з 19.08.1980 по 11.04.2003 на посаді санітарки (у 1997 році посада перейменована на молодшу сестру медичну) Словінської міської станції переливання крові Донецької області не передбачено до стажу роботи у подвійному розмірі.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Відповідно до аб. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Відповідно до розділу 2 Переліку до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

У зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.

Відповідно до п.3 примітки 1 Постанови №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 року № 1645-III інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Статтею 7 Закону № 1645-III визначено, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому порядку на приватній власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Спільним листом Міністерства охорони здоров`я України №10.01.09/2606, Міністерства праці та соціальної політики України №625/01/15-05/039-6 та Пенсійного фонду України №16918/02-20 надано роз`яснення щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі часу роботи у протитуберкульозних, психоневрологічних кабінетах, психоневрологічних відділеннях, а також у кабінетах інфекційних захворювань.

Працівники служби крові, структурними відділеннями якої є, зокрема, станції переливання крові при виконанні завдань, що визначені: Законом України «Про донорство крові та її компонентів» від 23.06.1995 який був чинний на час працевлаштування позивача; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08,2005 № 385 «Про інфекційну безпеку донорської крові та її компонентів»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.02.2013 № 134 яким затверджено Порядок скринінгу донорської крові та її компонентів на гемотрансмісивні інфекції; Указом Президента України від 12.12.2007 , № 1208/2007 «Про додаткові невідкладні заходи щодо протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу в Україні, в межах своєї компетенції, постійно працюють з матеріалом, потенційно інфікованим збудниками інфекційних хвороб (кров та її компоненти, шкіра, проби з об`єктів середовища життєдіяльності людини), а також із живими збудниками інфекційних хвороб.

Головною небезпекою при контакті з кров`ю та її компонентами для всіх працівників служби крові є ризик зараження інфекційними та вірусними захворюваннями (гепатит, ВІЛ-інфекція, цитомегаловірус, сифіліс, інші венеричні інфекції, тощо).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує роботу позивача на посаді санітарки (молодшої сестри медичної), а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстави того, що період роботи позивача з 19.08.1980 по 11.04.2003 на посаді санітарки (у 1997 році посада перейменована на молодшу сестру медичну) Словянської міської станції переливання крові Донецької області не передбачено до стажу роботи у подвійному розмірі.

Проте суд з таким твердженням відповідача не погоджується, оскільки згідно зазначених вище норм чинного законодавства можна дійти висновку, що робота позивача у спірний період у закладі переливання крові передбачає роботу з матеріалом, потенційно інфікованим збудниками інфекційних хвороб (кров та її компоненти, шкіра, проби з об`єктів середовища життєдіяльності людини).

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що позивач має право на подвійне зарахування періоду її роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 відповідно до ст.60 Закону України №1788.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 05.12.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд зобов`язує саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, ЛЬВІВСЬКА область, місто ЛЬВІВ, вулиця МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) від 06.02.2023 року №10 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, ЛЬВІВСЬКА область, місто ЛЬВІВ, вулиця МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період роботи з 19.08.1980 по 11.04.2003 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1980р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, ЛЬВІВСЬКА область, місто ЛЬВІВ, вулиця МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період роботи з 19.08.1980 року по 11.04.2003 року в "Слов`янська міська станція переливання крові" Донецької обл. у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, ЛЬВІВСЬКА область, місто ЛЬВІВ, вулиця МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період одержання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.05.2003 року по 05.05.2004 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 24.09.1980р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, ЛЬВІВСЬКА область, місто ЛЬВІВ, вулиця МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 30.01.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, ЛЬВІВСЬКА область, місто ЛЬВІВ, вулиця МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко