Справа № 160/12609/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
15.05.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в дніпропетровській області щодо не включення для обчислення пенсії періоду перебування в зоні ЛНА ЧАЕС відповідно до довідки № 88а від 18.08.2014, виданою КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання підпункту 4 пункту 3 Порядку №1210, провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням заробітної плати за період перебування в зоні ЛНА ЧАЕС в серпні 1987 року з урахуванням сум заробітної плати, відображених у довідці № 88а від 18.08.2014, виданої КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію як особа з інвалідністю ІІІ групи, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач вважає, що відповідачем невірно розраховано розмір його пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки при призначенні пенсії по інвалідності з 01.07.2019 та розрахунку розміру середньої заробітної плати не була взята до уваги довідка від 18.08.2014 №88а про нараховану заробітну плату за роботу в зоні відчуження, видана Васильківською районною лікарнею. Позивач звертався до відповідача із заявою щодо врахування вказаної довідки, при цьому відповідачем було відмовлено у врахуванні такої довідки, оскільки перевірити правильність розрахунку заробітної плати як і застосувати вищезазначену довідку при розрахунку розміру пенсії немає можливості. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не включення для обчислення пенсії періоду перебування в зоні ЛНА ЧАЕС відповідно до довідки № 88а від 18.08.2014, виданою КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у відповідача наявні всі достатні та необхідні матеріали та документи для здійснення перерахунку пенсії позивача. З огляду на вказане, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
17.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
14.06.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що в пенсійній справі позивача наявна довідка № 88а від 18.08.2014 про розрахункову заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.06.1987 по 17.08.1987, видана КЗ «Васильківська центральна районна лікарня «ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області. У примітці довідки передбачено, що підтверджуючі документи про роботу в зоні відчуження додаються в копії. До цієї довідки підприємство повинно надати копії виплатних документів, підтверджуючих: годинну тарифну ставку на момент виникнення роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, заробіток за останнім місцем роботи за два попередні місяці перед відрядженням, на підставі якого проведено розрахунок збереженого середньомісячного заробітку за дні роботи в зоні відчуження. Крім того, підприємством не надано пояснення щодо проведеного розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження. Перевірити правильність розрахунку заробітної плати як і застосувати вищезазначену довідку при розрахунку розміру пенсії немає можливості. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія), в розмірі відшкодування фактичних збитків (60 %) відповідно до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
21.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо врахування до основного розміру пенсії довідки № 88а від 18.08.2014 про розрахункову заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.06.1987 по 17.08.1987, видана КЗ «Васильківська центральна районна лікарня «ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не включення для обчислення пенсії періоду перебування в зоні ЛНА ЧАЕС відповідно до довідки № 88а від 18.08.2014, виданою КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII).
Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт в зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Статтею 57 Закону № 796-XII визначено, що обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань (ч.3ст. 54 Закону №796-ХІІ, чинної на час виникнення спірних правовідносин). Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок №1210), який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Таким чином, призначення пенсії та її розмір ставиться у залежність від заробітної плати, яка фактично отримана працівником у період роботи у зоні відчуження.
Згідно з ч. 4ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами). Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Відповідно до п.2 Постанови КМУ №1210 було постановлено Пенсійному фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.
При цьому, позивач звернувся із відповідною заявою про здійснення такого перерахунку до відповідача, але, як зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідачем не здійснено перерахунок виключно з підстав не підтвердження довідки № 88а від 18.08.2014 року первинними документами.
Відповідно до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
У даному випадку відповідач не надав суду жодних доказів правомірності неврахування довідки № 88а від 18.08.2014, виданою КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області.
Надана позивачем довідка засвідчені печаткою підприємства та підписом посадової особи, містить обов`язкові відомості та підстави для її видачі з посиланням на первинні документи та містить інформацію, що підтверджує нараховану заробітну плату позивача в зоні відчуження.
Таким чином, суд вважає, що вказана довідка повинна бути врахована відповідачем при розгляді заяви позивача.
Щодо самого права на перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п.1, 2 Порядку №1210 пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Порядку № 1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється, виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження. Підпунктом 4 пункту 3 Порядку № 1210 встановлено, що у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження: менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
Таким чином, призначення пенсії та її розмір ставляться в залежність від заробітку, фактично отриманого працівником у період його роботи в зоні відчуження.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 10 липня 2019 року по справі №539/2726/16-а.
Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, затвердженого Правлінням Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-10), довідки про заробітну плату видаються на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою, організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Як встановлено судом, форма довідки виданої позивачу відповідає вимогам наказу Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644 «Про затвердження форми Довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», яка обчислена на підставі первинних документів про нараховану та виплачену заробітну плату, про тривалість робочого дня та місця виконання роботи.
Середній заробіток, із розрахунку якого провадилися виплати, передбачені Інструкцією про порядок матеріального забезпечення громадян СРСР при призові на дійсну військову службу і проходження служби у запасі (п. 4), затвердженої постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 22.04.1982 N95/4-132, обчислювався із розрахунку останніх двох календарних місяців роботи. Відповідний порядок розрахунку визначений також і п.5 Листа Міністерства праці та соціальної політики України №03-3/1652-018-2 від 13.04.2001р.
Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики від 31.10.1997р. №09-3751, нарахована чи донарахована в даний час заробітна плата не індексується і не виплачується, враховується тільки для розрахунку пенсії.
Відповідна норма міститься також і в п.5 Листа Міністерства праці та соціальної політики України №03-3/1652-018-2 від 13.04.2001р.
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Даного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 21.11.2018 року у справі №672/914/16-а.
Водночас, вимога в частині визнання бездіяльності протиправною не підлягає задоволенню, оскільки дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи.
У даному ж випадку відповідачем були вчинені активні дії, а саме відмовлено у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії позивача на підставі наданої довідки, яка викладена в листі відмові, у зв`язку з чим вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Згідно ч. 4. ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Заяву з усіма необхідними документами позивачем подано 11.07.2023. За таких обставин, суд дійшов висновку, що перерахунок та виплата пенсії повинна бути проведена з 01 липня 2023 року.
Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Відповідно до ч.4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати зазначеної у довідці № 88а від 18.08.2014, виданої КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області, з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати зазначеної у довідці № 88а від 18.08.2014, виданої КЗ «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» МОЗ України Дніпропетровської області, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв