Справа № 200/3631/24
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року Справа№200/3631/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, вважаючи свої права порушеними, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2022 року по 05 травня 2024 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2022 року по 05 травня 2024 року включно у сумі 271 420,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 01 вересня 2016 року по 05 серпня 2022 року проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Станом на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, що відбулося 05 серпня 2022 року, з нею не був проведений повний розрахунок - не виплачено індексацію грошового забезпечення за певний період служби.

Такий розрахунок з нею проведений лише 06 травня 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі №200/2494/23 кошти надійшли у загальній сумі 264534,89 грн.

Вважав, що відповідач має понести відповідальність у виді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Така відповідальність, на її думку, має бути понесена за період з 06 серпня 2022 року по 05 травня 2024 року (646 днів) включно у сумі, яка, за підрахунками позивача, складає 271 420,24 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що, на його думку норми ст. 117 Кодексу законів про працю України не поширюється на порядок нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, що врегульовано спеціальним законодавством.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року (заява № 377/02) передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України може вимагатися лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Оскільки при нарахуванні та виплаті позивачу сум при звільненні був відсутній спір щодо їх розміру, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 цього Кодексу відсутні.

Така позиція ґрунтується на позиції, що викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 807/1502/15 та від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17, від 04 грудня 2019 року по справі № 825/742/16.

Крім того, при вирішенні спору необхідно враховувати принцип пропорційності та співмірності, згідно з яким в разі виплати під час звільнення частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум, розмір відповідальності за несвоєчасні розрахунки також зменшується (пропорційно розміру невиплачених сум).

Крім того, з огляду на дату проведення остаточного розрахунку з позивачем (06 травня 2024 року) до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», які набрали чинності з 19 липня 2022 року, згідно з якими виплата працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більш як за шість місяців.

Також вважав, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з позовом, що встановлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивача звільнено з військової служби 05 серпня 2022 року, а до суду вона звернулася у червні 2024 року, тобто через 2 роки після свого звільнення.

До того ж позов задоволенню не підлягає через наявність в Донецькому окружному адміністративному суді справи № 200/3630/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що в період з 01 вересня 2016 року по 05 серпня 2022 року позивач проходила військову службу, зокрема з 01 жовтня 2018 року у Військовій частині НОМЕР_1 (військовий квиток НОМЕР_2 , що виданий 18 серпня 2016 року).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2022 року № 218 (по стройовій частині) позивача, звільнену з військової служби наказом командира цієї ж військової частини від 29 липня 2022 року №122-РС у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 05 серпня 2022 року.

Станом на день звільнення зі служби з нею не був проведений повний розрахунок - не виплачено індексацію грошового забезпечення за певний період служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі №200/2494/23, яке набрало законної сили 28 листопада 2023 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно та щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 05 серпня 2022 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4 080,27 грн. щомісяця за період з 01 березня 2018 року по 05 серпня 2022 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум; в решті заявлених вимог - відмовлено.

06 травня 2024 року на виконання вказаного судового рішення відповідач перерахував позивачу на його картковий рахунок, відкритий в АТКБ «Приватбанк», 264534,89 грн. (підтверджується повідомленням банку про надходження коштів із зазначенням в ньому призначення платежу).

Отже, остаточний розрахунок при звільненні шляхом перерахування позивачу відповідних сум індексації грошового забезпечення за зазначений період проведений 06 травня 2024 року.

Період затримки розрахунку при звільненні - з 06 серпня 2022 року (наступний день після звільнення зі служби) по 06 травня 2024 року (день фактичного розрахунку).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Позовні вимоги щодо відповідальності відповідача у виді нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивач пов`язувала з індексацією грошового забезпечення, яка їй виплачена після звільнення зі служби із затримкою.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження служби та виплати грошового забезпечення таким особам, як позивач (військовослужбовцям), питання відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.

Аналогічна правова позиція щодо військовослужбовців наведена Верховним Судом в постанові від 09 липня 2020 року в справі №320/6659/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка була чинною на час звільнення позивача та виключення зі списків особового складу) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

До 19 липня 2022 року стаття 117 Кодексу була викладена в такій редакції, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яким статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».

Отже, оскільки спір щодо індексації грошового забезпечення (справа № 200/2494/23) вирішено на користь позивача судом, тому розмір відшкодування за час затримки має визначати орган, який виніс рішення по суті спору, тобто суд.

В постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 наведено правовий висновок, згідно з яким якщо спірний період стягнення середнього заробітку припадає на різні періоди дії статті 117 Кодексу законів про працю України, то його умовно варто поділити на 2 частини:

1) до 19 липня 2022 року (дата набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX), тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності (зменшення такої виплати);

2) з 19 липня 2022 року, який регулюється вже чинною редакцією статті 117 Кодексу, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 (тобто застосовувати принцип співмірності) недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Період затримки розрахунку при звільненні позивача - з 06 серпня 2022 року (наступний день після звільнення зі служби) по 06 травня 2024 року (день фактичного розрахунку).

З урахуванням наведеного до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яка діє з 19 липня 2022 року.

Відтак позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 06 серпня 2022 року (наступний день після звільнення зі служби), проте не більш як за шість місяців. В даній справі це шість місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з 06 серпня 2022 року по 05 лютого 2023 року включно, що становить 184 дні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 2 розд. ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 3 розд. ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо (абз. 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку).

Пунктом 8 розд. IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України, у виді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи те, що звільнення позивача (виключення зі списків особового складу військової частини) відбулося 05 серпня 2022 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи перед звільненням, за правилами, що передбачені п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (оскільки іншого нормативно-правового акту, який би встановлював правила такого обчислення, на теперішній час не існує), а саме: червень 2022 року та липень 2022 року.

Відповідно до картки особового рахунку позивача за 2022 рік, що складена Військовою частиною НОМЕР_1 , грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби перед звільненням зі служби (червень та липень 2022 року) становило: за червень - 59994,99 грн., за липень - 45333,20 грн., всього - 105328,19 грн.

Із зазначеної суми необхідно виключити: додаткову винагороду на час дії воєнного стану 60000 грн. (по 30000 грн. щомісячно за червень та за липень) та грошову допомогу на оздоровлення 14990,85 грн., що разом становить 74990,85 грн., оскільки ці виплати, хоча і є додатковими видами грошового забезпечення, проте не носять постійного характеру та не включаються до розрахунку середньоденного грошового забезпечення.

Така позиція суду ґрунтується на положеннях Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197).

Таким чином, з виключенням зазначених виплат грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби перед звільненням зі служби (червень та липень 2022 року) становило 30337,34 грн.

Кількість календарних днів у червні та липні 2022 року становило 61 (30+31).

Середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці служби перед звільненням зі служби (червень та липень 2022 року) становило 497,33 грн. (30337,34 грн./61 день = 497,33 грн.).

Кількість календарних днів затримки розрахунку за період з 06 серпня 2022 року (наступного дня, за днем звільнення) по 06 травня 2024 року (день фактичного розрахунку) із застосуванням положень ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яка діє з 19 липня 2022 року (за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців), становить 184 дні.

Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 91508,72 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення 497,33 грн. х 184 дні затримки), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на наведене позов підлягає задоволенню частково.

Посилання відповідача на рішення Європейського суду з прав людини від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) та на те, що з прийняттям судових рішень (в даному випадку, про стягнення складових грошового забезпечення) статті 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, та на відповідну правову позицію Верховного Суду, що викладена в постановах від 06 червня 2018 року у справі № 804/1782/16, від 27 червня 2018 року у справі № 810/1543/17, є неприйнятними.

Так, Велика Палата Верховного Суду розглядала питання щодо застосування положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України у контексті рішення Європейського суду з прав людини від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, в якій зазначила наступне:

«Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.».

Велика Палата Верховного Суду в даній справі погодилася з висновками апеляційного суду, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а не по день ухвалення судового рішення про стягнення невиплачених при звільненні сум).

Вказана постанова Великої Палати Верховного Суду винесена пізніше, а тому правовий висновок, що викладений в ній, має перевагу над тими висновками, що були викладені раніше, на які посилався відповідач.

На необхідність врахування правового висновку, що викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/1711, звернута увага Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2023 року в справі № 640/19047/21.

Вказаний правовий висновок врахований судом з урахуванням положень ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції, яка вийшла пізніше нього (в редакції згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) та дії є 19 липня 2022 року.

Посилання відповідача на те, що позов задоволенню не підлягає через наявність в Донецькому окружному адміністративному суді справи № 200/3630/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , - є неприйнятними, оскільки предмет позову в ній інший (бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01 вересня 2016 року по 06 травня 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення), ніж в даній адміністративній справі. Спірні правовідносини в ній, на відміну від даної справи, регулюються не ст. 117 Кодексу законів про працю України, а Законом України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з позовом, що встановлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивача звільнено з військової служби 05 серпня 2022 року, а до суду вона звернулася у червні 2024 року, - є також неприйнятними, оскільки предметом спору в даній справі є бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України. Так, остаточний розрахунок при звільненні шляхом перерахування позивачу відповідних сум індексації грошового забезпечення за відповідний період відбувся 06 травня 2024 року, і саме при такому розрахунку відповідач мав виплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, чого не відбулося. А до суду з позовом позивач звернулася 04 червня 2024 року, тобто з дотриманням місячного строку звернення до суду з позовом.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, і докази понесення нею інших судових витрат до суду не подані, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за шість місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з 06 серпня 2022 року по 05 лютого 2023 року включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за шість місяців затримки розрахунку при звільненні, тобто з 06 серпня 2022 року по 05 лютого 2023 року включно, в сумі 91508 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот вісім) грн. 72 (сімдесят дві) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 18 липня 2024 року.

Суддя Т.В. Логойда