Справа № 160/28835/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.11.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування до загального страхового стаж позивача періоду роботи з 19.03.1984 року по 14.07.1988 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 19.03.1984 року по 14.07.1988 року включно та провести перерахунок і виплату пенсії з урахуванням цього додаткового стажу і з урахуванням виплачених сум.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що єдиною причиною, через яку позивачу не врахували періоди роботи, є наявність виправлення в трудовій книжці. При цьому, позивач наголошує, що наявність сумнівів щодо некоректних записів у трудовій книжці зі сторони відповідача може бути підставою для проведення перевірки, в ході якої мають бути встановлені обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
Ухвалою суду від 09.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
Ухвалою від 04.12.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
02.09.2023 року представник позивача звернувся до пенсійного органу з заявою щодо пенсійного забезпечення позивача.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом №0400-010304-8/144157 від 15.09.2023 року повідомив представника позивача про таке.
Згідно заяви позивачу від 27.07.2023 року йому призначено пенсію за віком згідно Закону №1058 з 16.07.2023 року.
До загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 період роботи з 19.03.1984 року по 01.04.1989 року, оскільки запис у трудовій книжці внесено з порушенням вимог Інструкції №162, а саме: розбіжність між датою працевлаштування (19.03.1984) та датою наказу (16.03.1986), на підставі якого внесено запис, розбіжність більше 1 місяця.
Період відсутності трудових відносин з 15.05.1988 року по 31.03.1989 року зараховано до страхового стажу як час догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно свідоцтва про народження дитини.
Вважаючи дії пенсійного органу щодо незарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 19.03.1984 року по 01.04.1989 року, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Наданою належним чином засвідченою копією трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено, що у період з 19.03.1984 року по 01.11.1988 року працювала лаборантом у відділ механізації проектних робіт та випуску проектів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при відмові в зарахуванні даного періоду до страхового стажу позивача, керувалось наявністю виправлення в даті працевлаштування та в даті наказу.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
При цьому, позивач просить зарахувати до загального стажу роботи період роботи з 19.03.1984 року по 14.07.1988 року, проте як встановлено з листа відповідача №0400-010304-8/144157 від 15.09.2023 року період з 15.05.1988 року по 31.03.1989 року зараховано до страхового стажу як час догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно свідоцтва про народження дитини.
Тож, суд відмовляє у зарахуванні до загального стажу позивача період з 15.05.1988 року по 14.07.1988 року.
Таким чином, відповідач протиправно не врахував період з 19.03.1984 року по 14.05.1985 року включно року до страхового стажу позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 19.03.1984 року по 14.05.1988 року включно та провести перерахунок і виплату пенсії з урахуванням цього додаткового стажу і з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання пенсійного органу зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 19.03.1984 року по 14.05.1988 року включно та проведення перерахунку і виплати пенсії з урахуванням цього періоду, з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 19.03.1984 року по 14.05.1988 року (включно).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.03.1984 року по 14.05.1988 року (включно) та провести перерахунок і виплату пенсії з урахуванням цього додаткового стажу і з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко