Справа № 160/12080/23
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 липня 2024 р.Справа № 160/12080/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турлакової Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить: - визнати факт перебування на утриманні позивача ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, а саме : ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути, з урахуванням висновків суду, рапорт ОСОБА_1 від 09 травня 2023 року щодо звільнення його зі служби із Збройних Сил України в запас з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року витребувано у відповідача додаткові письмові докази та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, та призначенням судового засідання.

Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Від представника позивача на адресу суду надійшло заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке згідно ухвали від 09.10.2023р. задоволено судом та допущено представника позивача в судове засідання в режимі відеоконференції.

В судове засідання призначене на 23 жовтня 2023р. о 10:00 сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача та представник третьої особи подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 23.10.2023 зупинено провадження в адміністративній справі №160/12080/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду у справі №560/17953/21.

Ухвалою від 17.04.2024 року провадження в адміністративній справі №160/12080/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, поновлено, та призначено до розгляду в судове засідання.

Від представника відповідача військової частини надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку знаходженням останнього в районі виконання бойових завдань, та необхідністю ознайомлення з матеріалами позовної заяви та додатками.

26.06.2024р. від представника відповідача на адресу суду надійшли пояснення та додаткові докази, а саме копія рапорту відповідального виконавця групи персоналу військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 . вх.№498 від 06.06.2024р.

В судове засідання 10.07.2024р. сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. З врахуванням наявності клопотань представника позивача та представника третьої особи про розгляд справи без їх участі, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування фізичної особи на утриманні є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Велика Палата Верховного Суду згідно постанови від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зазначила, що вважає неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 3 від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

Застосовуючи зазначений правовий висновок до обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що юридичний факт, який просить встановити позивач - перебування неповнолітніх дитей на утриманні військовослужбовця, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України, отже заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вказані висновки суду також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.02.2024 у справі № 120/6486/23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин суд, дійшов висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що провадження у даній справі підлягає закриттю, з роз`ясненням позивачу, що даний спір в частині встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивач не позбавлений права звернутися до районного місцевого суду за місцем проживання.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 241,248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Роз`яснити позивачу його право звернутися з позовом про встановлення факту в порядку цивільного судочинства до районного місцевого суду за місцем проживання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова