Справа № 200/2942/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Справа№200/2942/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач) , в якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 01.05.2024 № 19;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу для визначення права на пенсію періоду навчання позивача з 01.09.1985 по 30.06.1987 та з 26.06.1989 по 31.07.1992 на підставі довідки від 26.10.2020 № 387/19-15.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період його навчання у Донецькому політехнічному інституті згідно диплома НОМЕР_1 . Вказує, що при зверненні позивач надав оригінал довідки про навчання від 26.10.2020 №387/19-15, яка може підтверджувати його навчання і повинна бути врахована для обрахунку його стажу.

Ухвалою від 20.05.2024 відкрив спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що за матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає 24 роки 06 місяців 24 дні. До страхового стажу було зараховано всі періоди відповідно до наданих документів та реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До страхового стажу Позивача не зараховано періоди навчання з 01.09.1985 по 13.06.1992, оскільки позивачем надано чорно-білі копії диплома НОМЕР_1 , оскільки п.2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, передбачено, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Отже вважає, що рішення від 01.05.2024 № 19 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідачем винесене правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, які суперечать положенням чинного законодавства, а отже не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_3 .

15.04.2024 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви було додано: оригінал довідки про навчання від 26.10.2020 №387/19-15; копія диплому НОМЕР_1 ; копію довідки ВПО №2175; копії паспорту та ІПН позивача.

Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_1 , виданим 13.06.1992, позивач у 1985 році вступив до політехнічного інституту і в 1992 році закінчив повний курс Донецький політехнічний інститут за спеціальністю "Хімічна технологія твердого палива".

Також до матеріалів справи додано архівну довідку Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" №387/19-15 від 26.10.2020, яка видана у місті Донецьку, з якої вбачається, що у документальних матеріалах архівного фонду Донецького національного технічного університету значиться, що позивач з 01.09.1985 був зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання Донецького політехнічного інституту факультету «хіміко-технологічний», спеціальності «Хімічна технологія твердого палива» (наказ №277/06 від 29.07.1985). З 01.07.1987 у зв`язку з призивом до лав Радянської армії знаходився в академічній відпустці (наказ №1679-03 абз. 1 від 10.07.1987). З 26.06.1989 повернувся з академічної відпустки на денне навчання за тією ж спеціальністю (наказ №1546-03 від 03.07.1989). З 31.07.1992 відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №1325-03 від 17.06.1992).

01.05.2024 відповідачем було прийнято рішення № 19 в якому зазначалось, що страховий стаж позивача складає 24 роки 06 місяців 24 дні. До страхового стажу було зараховано всі періоди відповідно до наданих документів та реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До страхового стажу позивача не зараховано періоди навчання з 01.09.1985 по 13.06.1992, оскільки ОСОБА_1 надано чорно-білі копії диплома НОМЕР_1 , оскільки п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю документів, які дають право на дострокову пенсію.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2001 (далі за текстом Закон № 1058).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (ст.8 Закону № 1058).

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XIІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом "д" частини 3 ст. 56 Закону №1788-XIІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 44 Закону № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за N 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.9 цього Порядку у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч.4 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При вирішенні питання правомірності відмови позивачу у призначенні пенсії суд виходить із змісту документів, що розглядалися територіальним управлінням пенсійного фонду, оцінка правомірності оскаржуваного рішення здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості наведених в ньому підстав неврахування певних періодів роботи позивача у складі стажу.

Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_1 , виданим 13.06.1992, позивач у 1985 році вступив до політехнічного інституту і в 1992 році закінчив повний курс Донецький політехнічний інститут за спеціальністю "Хімічна технологія твердого палива". Отже, відповідно до записів диплому позивач навчався у вищому навчальному закладі з 1985 по 1992 рік.

Із врахуванням положень Закону №1788-XIІ, що був чинним на час навчання позивача у закладі вищої освіти, період навчання (з дня зарахування особи до вищого навчального закладу до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка) підлягав врахуванню до стажу.

Також, під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 п. 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Також відповідно до п. 2.16 чинної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

З аналізу вищевикладеного та з урахуванням норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, час навчання підлягає зарахуванню до трудового стажу.

При цьому, суд звертає увагу, що трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

До матеріалів справи додано архівну довідку Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" №387/19-15 від 26.10.2020, яка видана у місті Донецьку, з якої вбачається, що у документальних матеріалах архівного фонду Донецького національного технічного університету значиться, що позивач з 01.09.1985 був зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання Донецького політехнічного інституту факультету «хіміко-технологічний», спеціальності «Хімічна технологія твердого палива» (наказ №277/06 від 29.07.1985). З 01.07.1987 у зв`язку з призивом до лав Радянської армії знаходився в академічній відпустці (наказ №1679-03 абз. 1 від 10.07.1987). З 26.06.1989 повернувся з академічної відпустки на денне навчання за тією ж спеціальністю (наказ №1546-03 від 03.07.1989). З 31.07.1992 відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №1325-03 від 17.06.1992).

Дану довідку було додано до заяви позивача про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі закон №1207-VII) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Однак, позивач здобував освіту у період, коли населений пункт, на території якого розташований вищий навчальний заклад, перебував під контролем Української Радянської Соціалістичної Республіки, спадкоємицею та правонаступницею якої є Україна.

Крім того, у 1971 року Міжнародний Суд Організації Об`єднаних Націй (далі по тексту - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у справах Лоізіду проти Туреччини, Кіпр проти Туреччини та Мозер проти Республіки Молдови та Росії зазначає: Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Вищевказане означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №423/1324/17, від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а та від 25.09.2018 у справі №242/65/17.

З матеріалів справи суд дійшов висновку, що позивач опинився у ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Крім того, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.07.2019 №242/1484/17, від 31.03.2020 № 127/16245/17, від 28.04.2020 №607/4973/16-а.

Підстав вважати надану довідку та наведені у ній відомості недостовірними, відповідачем не наведено.

Суд також зазначає, що відсутність можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Також, суд зазначає, що згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством (до 1 січня 2004 р.).

Отже, до 1 січня 2004 року на підставі ст.56 Закону №1788-XIІ до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Академічна відпустка - це перерва в навчанні, право на яку студент отримує в разі зниження працездатності внаслідок порушень функцій організму, зумовлених гострими захворюваннями, що потребують тривалого відновлювального лікування; загостреннями хронічних захворювань або частими захворюваннями (понад один місяць за семестр); анатомічними дефектами, які не дають змоги провести відновлювальне лікування під час навчання.

Як вбачається з архівної довідки, позивач з 01.09.1985 був зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання Донецького політехнічного інституту факультету «хіміко-технологічний», спеціальності «Хімічна технологія твердого палива» (наказ №277/06 від 29.07.1985). З 01.07.1987 у зв`язку з призивом до лав Радянської армії знаходився в академічній відпустці (наказ №1679-03 абз. 1 від 10.07.1987). З 26.06.1989 повернувся з академічної відпустки на денне навчання за тією ж спеціальністю (наказ №1546-03 від 03.07.1989). З 31.07.1992 відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту (наказ №1325-03 від 17.06.1992).

Питання зарахування страхового стажу під час проходження служби в лавах Радянської Армії врегульовано п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Однак не є спірним питання, та не заявлено позивачем, відповідно суд питання зарахування до стажу час проходження служби в лавах Радянської Армії не розглядає.

Спірним питанням є саме період навчання позивача.

Відтак, зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає період навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 по 30.06.1987 та з 26.06.1986 по 31.07.1992

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення, буде визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 19 від 01.05.2024 про відмову в призначенні пенсії позивачу та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.04.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії період навчання позивача на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 по 30.06.1987 та з 26.06.1989 по 31.07.1992.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до копій квитанцій позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог із виходом за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, понесені позивачкою судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса 61022, м. Харків, вул. Майдан Свободи Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 19 від 01.05.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії період навчання ОСОБА_1 на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1985 по 30.06.1987 та з 26.06.1989 по 31.07.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.04.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Повний текст рішення складено 17.07.2024.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова