Справа № 160/16556/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 09.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64426419.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що місцем його реєстрації та проживання є АДРЕСА_1 . Працює за основним місцем роботи у ТОВ «АЙРІС-ТРЕЙД», яке зареєстроване за адресою Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Хащеве, вул. Калініченко, 69. Майно, яке знаходилось би на території інших областей, зокрема, Київської області відсутнє. Вважає, що відповідач протиправно, з порушенням виконавчого округу, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, з огляду на обізнаність відповідача про актуальну адресу позивача.
Крім цього, ухвалою від 07.08.2024 постановлено питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом вирішити після надання витребуваних доказів відповідачем.
Відповідачем позовну заяву з додатками, ухвалу від 08.07.2024 та судову повістку отримано 11.07.2024 через підсистему Електронний Суд, проте, правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, крім того, витребуваних судом доказів не надав.
Щодо дотримання строку звернення позивача до суду, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду жодних доказів та пояснень, які б доводили обізнаність позивача з оскаржуваною постановою та підтверджували порушення позивачем строку звернення з адміністративним позовом. З огляду на викладене та враховуючи, що в адміністративному судочинстві обов`язок (тягар) доказування у спорі покладається на відповідача, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень, суд зазначає про дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду з позовом.
18.07.2024 від позивача надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання, призначене на 18.07.2024 на 15:00, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
У подальшому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою Марією Вікторівною 09.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64426419 з примусового виконання виконавчого напису № 1194, виданого 18.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.
Не погодившись з винесеною приватним виконавцем постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За змістом приписів п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно з ст. 22 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються: 1) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність; 2) інформація про офіс приватного виконавця; 3) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, інформація про страховика та страхову суму; 4) інформація про помічників приватного виконавця (у разі їх наявності). Приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Таким чином, приватний виконавець вправі приймати до виконання виконавчі документи щодо боржників фізичних осіб виключно у випадку, якщо місце проживання, перебування боржника або місце знаходження його майна знаходяться у межах його виконавчого округу.
Суд встановив, що згідно з паспортними даними ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 29.09.1999) з 20.11.2015 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане підтверджується відповіддю №697156 від 18.07.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру.
Крім того, серед даних, вказаних у виконавчому написі нотаріуса від 18.01.2021 № 1194, які відображаються у вступній частині оскаржуваної постанови приватного виконавця, міститься інформація щодо адреси боржника, а саме, зазначено: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Таким чином, при відкритті виконавчого провадження відповідач не вчинив дій щодо визначення актуального місця реєстрації та проживання позивача.
Разом з цим, вказана у виконавчому написі від 18.01.2021 № 1194 інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження.
Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, що позивач проживає, перебуває, працює або має майно у місті Києві.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для прийняття до виконання виконавчого напису нотаріуса від 18.01.2021 № 1194, а тому постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2021 ВП № 64426419, є протиправною та підлягає скасуванню.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За таких обставин, суд вважає, що оскаржене рішення відповідача не відповідає передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям обґрунтованості та пропорційності індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Повний текст рішення суду складено 18.07.2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна