Справа № 160/18232/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
за участі секретаря судового засідання Емріх Ю.П.
представника позивача Московкіна І.С.
представника відповідача Курочкіна Л.М.
08 липня 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якій просить
Ухвалою від 10.07.2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Разом з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить:
Клопотання обґрунтовано тим, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Віднесення платників податків до ризикових є по суті формою здійснення контролюючим органом податкового контролю, який, в тому числі, спрямований і на забезпечення прав та інтересів інших суб`єктів господарювання в частині правильності відображення ними результатів господарської діяльності з метою оподаткування.
За відсутності світла у примішенні суду 16.07.2024 , суд переніс розгляд заяви на 18.07.2024 року.
Представник позивача проти задоволення заяви про скасування заяви про забезпечення позову заперечував.
В наданих запереченнях представник позивача 15.07.2024 року зазначив, що на момент відвантаження товару контрагенти TOB «ЗЗКМ» не були ризиковими, а вже після поставки його включили в ризикові. При цьому податковою не створено бази з Переліком ризикових підприємств, щоб можна було уникнути таких наслідків.
Жодним нормативно - правовим актом не передбачено заборони на здійснення операцій з платником податків, якого включено до Переліку ризикових підприємств. Відповідно не повинно бути і негативних наслідків для підприємство, які продали підприємству, яке на думку податкової є ризиковим.
Фактично ж діяльність ТОВ «ЗЗКМ» зупинена, так як ТОВ «ЗЗКМ» продало товар підприємству, яке потім податкова визнала ризиковим.
Станом на 15.07.2024, відповідно до інформації з електронного кабінету платника податку, незареєстрованими є 167 податкових накладних на суму більше ніж 32 млн грн.
Представник відповідача просив заяву про скасування заходів забезпечення позову ухвалою від 10 липня 2024 року задовольнити.
Розглядаючи клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд встановив таке.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
Відповідно до частин 5, 8 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 157 КАС України.
Відповідно до частин 1, 3 вказаної норми встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Згідно із ч. 5 ст. 157 КАС України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
Із аналізу процесуальних норм, які регулюють інститут забезпечення адміністративного позову, слідує, що скасування заходів забезпечення позову можливе, коли відпаде потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі, або відпадуть підстави, які зумовили вжиття судом таких заходів.
Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. Правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.
Натомість скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. У цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону, зокрема, були відсутні підстави для забезпечення позову.
Суд зауважує, що КАС України не наводить підстав для скасування заходів забезпечення, однак, зважаючи на наведені норми в сукупності, такими слід вважати наявність обставин, котрі засвідчують відсутність тих підстав для забезпечення позову, які визначені у ст. 150 КАС України.
Зокрема підставою для скасування вижитих судом заходів забезпечення позову можуть бути обставини, які не були відомі суду та існували на момент винесення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, або які вказують на зміну умов, що існували на момент вжиття таких заходів.
Отже, на вмотивоване клопотання учасника справи, за доведення відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, раніше застосовані заходи забезпечення можуть бути скасовані.
Приймаючи ухвалу від 10 липня 2024 р. про забезпечення позову суд виходив з того, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення заподіяна позивачу шкода внаслідок зупинення господарської діяльності товариства буде значно більшою, ніж у випадку не вжиття таких заходів забезпечення позову, оскільки відновлення ділових зв`язків та нормалізація ведення господарської діяльності з урахуванням введення на усій території України правового режиму воєнного стану, що зумовить погіршення умов ведення бізнесу, може призвести до значних зусиль та витрат, з боку позивача, в той же час відповідачу не буде завдано жодної шкоди чи порушення суспільного інтересу.
Слід відзначити, що відповідно до чинного законодавства України рішення контролюючого органу про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості може оскаржуватися та може бути самостійним предметом позову.
Це слідує у тому числі й з форми рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку (додаток 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1165), яка передбачає, що таке рішення може бути оскаржене в адміністративному або судовому порядку. Також, за приписами п. 6 Порядку №1165, у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Відтак рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку може бути оскаржене у судовому порядку (як спосіб відновлення порушених прав та інтересів платника податків), що свідчить про те, що воно тягне за собою певні правові наслідки для платника податків. Відтак це в свою чергу свідчить про можливість зупинення його дії (у разі наявності для цього підстав відповідно до вимог закону щодо забезпечення позову).
На переконання суду, можливість оскарження такого рішення вказує на те, що воно може порушувати права чи інтереси платника податків, позаяк, саме можливість відновлення таких прав та інтересів є метою адміністративного судочинства. Таким чином, якщо існує загроза настання подальших негативних наслідків для платника податків або неефективності судового захисту, за яким звернувся платник податків, дія відповідного рішення може бути також тимчасово зупинена в порядку забезпечення позову.
Суд також відзначає, що в цій конкретній справі позивачем в заяві про вжиття заходів забезпечення позову було обґрунтовано, що спірне рішення перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з іншими негативними наслідками. А зокрема внаслідок віднесення платника податків до ризикових було зупинено реєстрацію ряду податкових накладних заявника (позивача). Також позивач вказує на погіршення господарської діяльності в розрізі співпраці з контрагентами, які відмовляються підтримувати ділові стосунки з позивачем.
Очевидно, що така ситуація створює для позивача ризики подальшого втручання в його права як платника податків (зокрема, у спосіб подальшого блокування реєстрації податкових накладних) й усунення таких негативних наслідків вимагатиме додаткових зусиль, спрямованих на відновлення свого права. При цьому вирішення цього спору, за таких обставин, не буде достатнім для належного правового захисту та не забезпечуватиме повного й ефективного відновлення порушених прав позивача.
Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову, про які клопотав заявник (позивач), є виправданим із огляду не необхідність забезпечити ефективність правосуддя.
Суд встановив наявність очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості чи ускладнення їх захисту у разі задоволення позову без вжиття заходів забезпечення позову.
Наведене вище, на думку суду, свідчило про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що було самостійною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Виходячи з аналізу поданого представником контролюючого органу клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд зауважує, що матеріали такого клопотання не містять жодного належного доказу, який свідчить про те, що відпали ті обставини, які були підставою для прийняття судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, так як ті обставини, про які посилається заявник існували на момент постановлення такої ухвали.
Застосовані заходи покликані забезпечити ефективність судочинства та гарантувати незмінність правовідносин, які існували до прийняття оскаржуваних рішень, враховуючи можливість протиправності таких рішень та порушення ними прав та інтересів платника податків - позивача.
В контексті вказаного, суд зазначає, що наведені заявником аргументи не стосуються питання усунення підстав, за яких заходи забезпечення позову були застосовані, а зазначені обставини існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову, отже зазначене фактично свідчить про незгоду Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків із заходами забезпечення позову, застосованими ухвалою суду від 20.10.2023, по суті.
Необхідно звернути увагу, що суд, який постановив ухвалу про забезпечення позову, не може скасувати власну ухвалу про забезпечення позову з тих підстав, що заходи забезпечення позову були застосовані безпідставно або з порушенням норм процесуального та матеріального закону, оскільки такими повноваженнями наділений лише суд апеляційної інстанції.
Практика Верховного Суду, на яку покликається відповідач у своєму клопотанні, не може бути застосованою у спірному випадку, оскільки суд першої інстанції не може скасувати свою ухвалу по суті з мотивів, наведеній у такій практиці Верховного Суду.
Суд вважає, що станом на момент розгляду цього клопотання, підстави для скасування вжитих заходів забезпечення адміністративного позову відсутні, а обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність скасування забезпечення позову підлягають дослідженню судом під час розгляду справи по суті разом із наданням оцінки доводам та доказам, наданим учасникам справи на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення. Доводи заявника, що на законодавчому рівні відсутній порядок зупинення дії рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, якими останній обґрунтовував клопотання, самі по собі не є підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову у суді першої інстанції.
Суд зазначає, що ті обставини, які були підставою та мотивацією для прийняття судом рішення про вжиття заходів забезпечення позову в цій адміністративній справі не зникли та не зазнали істотних змін, а скасування заходів забезпечення адміністративного позову за своїм змістом не може бути запереченням проти ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, яка підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Виходячи з викладеного вище в сукупності, суд робить висновок, що подане представником Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків клопотання про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 157, 243, 248, 256 КАС України, суд
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтєю 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук