Справа № 344/8276/24
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"17" липня 2024 р. справа № 344/8276/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання недійсним акта про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів, відміну нарахування штрафних санкцій та повернення штрафу, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
29.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання недійсним акта про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів, відміну нарахування штрафних санкцій та повернення штрафу, стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача не було законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів, оскільки податкові повідомлення рішення, якими донараховано зобов`язання з податку за нерухоме майно за 2021 рік ним отримано лише в січні 2023 року.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 адміністративну справу № 344/8276/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання недійсним акту камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів, відміну нарахування штрафних санкцій та повернення штрафу, стягнення моральної шкоди - передано на розгляд за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
14.05.2024 справа № 344/8276/24 супровідним листом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 за № 344/8276/24/7467/24 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024, справа передана головуючому судді Матуляку Я.П.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
28.05.2024 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
18.06.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Крім того, звертає увагу на ту обставину, що позивачем заявлено вимогу про скасування акта перевірки, яка не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в письмові докази, судом встановлено таке.
Позивачем при зверненні до суду, серед іншого, заявлено вимоги про визнання недійсним акта про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів та повернення штрафу.
Суд зазначає, що в силу положень пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, під рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень вважається таке владне рішення, дія чи бездіяльність, які спрямовані на врегулювання тих чи інших суспільних відносин у публічно-правовій сфері, мають обов`язковий характер і породжують певні правові наслідки.
Верховний Суд України у рішенні від 22.12.2015 № 21-3638а15 зазначив, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків а, такий акт відповідно, не порушує прав останнього. Зазначені дії самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжують для нього обов`язкових юридичних наслідків.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 810/7195/14 зазначає: судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта. Предметом оскарження у справі адміністративного судочинства є дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи. Безпосереднє викладення контролюючим органом суб`єктивного оціночного судження щодо наявності порушень податкового законодавства є правом податкового органу, внаслідок чого відсутні порушені права позивача, що належать захисту. Здійснення посадовими особами контролюючого органу аналітичної діяльності, наслідком якої стало формування певних висновків та відображення їх у акті перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що позивач серед іншого, просить визнати недійсним акт камеральної перевірки, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що такі позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду, а тому провадження у справі в цій частині підлягає до закриття на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що оскільки вимога про визнання недійсним акта перевірки не може бути предметом судового розгляду, то відсутні підстави для роз`яснення заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї вимоги, що узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18.
Щодо позовної вимоги про повернення (стягнення) з відповідача на користь позивача сплачених сум штрафних санкцій, то суд зазначає таке.
Заявляючи вказану вимогу, позивач фактично виходив з того, що ним не порушено терміни (перерахування) податків, платежів, зборів, оскільки податкові повідомлення рішення, якими донараховано зобов`язання з податку за нерухоме майно за 2021 рік ним отримано лише в січні 2023 року.
В той же час, штрафні санкції в розмірі 1389,92 грн, сплачені позивачем до бюджету та, на думку позивача, підлягають поверненню.
Спірні питання пов`язані із стягненням (поверненням) коштів з державного бюджету врегульовано положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій.
Суд зазначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України). В даному випадку територіальний орган казначейства.
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати (поверненні) коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відтак, вимоги про стягнення коштів сплачених до бюджету повинні звертатись до відповідного органу казначейства, як уповноваженого органу у спорі з приводу повернення (стягнення) майна (коштів) з Державного бюджету.
Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, заявлена вимога про стягнення коштів лежить в площині цивільних правовідносин та у разі ігноруванням належним суб`єктом вимоги про повернення коштів, зважаючи на склад учасників справи, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Як наслідок, суд доходить висновку, що провадження у справі в частині заявлених позовних вимог про повернення (стягнення) з відповідача суми сплаченого штрафу на користь позивача, також підлягає до закриття.
Одночасно, на виконання вимог частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює позивачу, що заявлена ним позовна вимога про повернення (стягнення) сплачених сум штрафу, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 143, 241, 238, 239, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У Х В А Л И В:
Роз`яснити позивачу, що заявлені позовні вимоги в частині повернення сплачених сум штрафу відносяться до юрисдикції місцевого загального суду та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Матуляк Я.П.