Справа № 160/4775/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2024 рокуСправа №160/4775/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
20.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року, з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та періоду навчання з 01.09.1979 року по 13.07.1981 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року, з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та періоду навчання з 01.09.1979 року по 13.07.1981 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.10.2023 року.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а не зарахування спірних періодів до загального страхового стажу не відповідає положенням законодавства.
Ухвалою від 22.02.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
04.03.2024 року на адресу суду надійшли матеріали пенсійної справи від ГУ ПФУ в Сумській області. У клопотанні про долучення доказів відповідач звернув увагу на тому, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу.
07.03.2024 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області долучило матеріали пенсійної справи позивача.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області правом на подання відзиву не скористалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
18.01.2024 року позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком згідно з ст. 26 Закону №1058.
З аналізу спірного рішення судом встановлено таке.
Вік заявника на дату звернення 60 років 02 місяці 28 днів.
Страховий стаж заявника 29 років 08 місяців 27 днів.
До страхового стажу не зараховано:
періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 :
- з14.05.1991 року по 01.03.1993 року, оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу;
- з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року, так як відсутній підпис відповідальної особи при звільненні;
- з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, зважаючи на відсутність інформації про сплату страхових внесків за даний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Як встановлено з оскаржуваного рішення страховий стаж позивача складає 29 років 08 місяців 27 днів, що і стало причиною для відмови у призначенні пенсії за віком.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року (відсутня назва організації при прийнятті на роботу) та з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року (відсутній підпис відповідальної особи при звільненні).
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом із трудової книжки позивача НОМЕР_2 :
- з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року працювала секретарем-касиром в юрконсультації м. Алчевська;
- з 02.03.993 року по 31.07.1993 року бухгалтером на державному підприємстві роздрібної торгівлі «Уют».
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем до суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.
Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
При цьому, суд зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.
Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №580/4012/19.
Таким чином, відповідач протиправно не врахував періоди роботи з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року та з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року до страхового стажу позивача.
Щодо періоду роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, який незарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача через відсутність інформації про сплату страхових внесків за даний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У матеріалах справи наявне Свідоцтво №6037 від 11.02.2000 року про державну реєстрацією (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 , яке видане Управлінням економіки та ринкових відносин.
Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 новим абзацом доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, згідно з яким: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Тобто вказаними змінами законодавець передбачив зарахування до страхового стажу фізичних осіб періоди провадження ними підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року з умовою сплати страхових внесків, незалежно від сум сплачених коштів (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно з статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 01.07.2000 року по 31.12.2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до пункту 4 Порядку №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Таким чином, обов`язковими умовами для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку; сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску.
Суд зазначає, що доказів сплати страхових внесків в спірний період, а саме, з 01.01.2004 по 31.12.2004 позивач не надав, такі докази в матеріалах справи відсутні.
Так, згідно довідки форми ОК-5 за 2004 рік відсутні нарахування страхових внесків для пенсії.
Одночасно у матеріалах справи наявний Акт №33 від 28.03.2006 року перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування СПД ОСОБА_1 , складений Управлінням ПФУ в м. Алчевську Луганської області. Так, перевірка проводилась щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.04.2003 року по 31.12.2005 року СПд ОСОБА_1 . Перевіркою порушень показників Розрахунків зобов`язання зі сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Розрахунків суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не встановлено. Встановлено порушення ч. 6 ст. 20 Закону №1058.
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що рішення відповідача в частині не зарахування до страхового стажу період з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року здійснення позивачем підприємницької діяльності, є правомірним та обґрунтованим.
Щодо періоду навчання з 01.09.1979 року по 31.07.1981 року.
Записи трудової книжки позивача містять інформацію про навчання позивача в означений період.
Згідно з абзацами першим і другим пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України ід 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року №110, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Окрім того, у матеріалах справи наявні копії:
- Свідоцтво НОМЕР_3 про народження « ОСОБА_3 » (рос.) ОСОБА_4 ;
- Свідоцтво серії НОМЕР_4 від 04.11.2003 року про зміну прізвища позивача з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
По тексту позовної заяви вказано, що зміна прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_5 від 08.01.1982 року, проте до матеріалів справи не надано.
Одночасно, суд встановив, що згідно трудової книжки позивача наявне закреслення у графі «прізвище», а саме: « ОСОБА_7 ».
Водночас на титульній сторінці першого аркушу трудової книжки позивача зроблено записи російською про зміни прізвища, зокрема зазначено і про свідоцтво про шлюб № НОМЕР_5 від 08.01.1982 року, на підставі якого змінено прізвище позивача на « ОСОБА_5 ».
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування періоду навчання до страхового стажу позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.10.2023 року.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Як встановлено з оскаржуваного рішення страховий стаж позивача складає 29 років 08 місяців 27 днів, що і стало причиною для відмови у призначенні пенсії за віком.
Таким чином, суд вважає, з урахуванням періодів роботи та навчання, які зобов`язано ПФУ зарахувати до страхового стажу позивача, у останнього наявне право на пенсію за віком. Тож, ефективним способом захисту позивача є зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію.
Щодо дати, з якої позивач має право на пенсію.
Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
У межах спірних правовідносин відповідач не спростовує, що первинне звернення позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відбулось 18.01.2021 року. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії з 21.10.2023 року, зважаючи на те, що звернення до пенсійного органу відбулось у межах тримісячного строку з дня виникнення у позивача права на пенсію.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється, так як позивач звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст. 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року, з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та періоду навчання з 01.09.1979 року по 13.07.1981 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 14.05.1991 року по 01.03.1993 року, з 02.03.1993 року по 31.07.1993 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та період навчання з 01.09.1979 року по 13.07.1981 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21.10.2023 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко