Справа № 200/836/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року справа №200/836/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі № 200/836/24 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з вимогами про: визнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2024 № 49 щодо відмови призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992р. по 04.06:1992р. (156 днів); з 05.06.1992р. по 08.12.1992р. (187 днів); з 12.02.1993р. по 25.03.1993р. (42 дні); з 23.05.1993р. по 02.06.1994р. (397 днів); з 24.10.1994р. по 06.12.1994р. (62 дні); з 01.09.2020р. по 31.12.2023р. (3 роки 3 міс.) та призначити з 19.01.2024 (з дня звернення з заявою про призначення пенсії) пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 19.01.2024 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення з доданими документами, яку було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.01.2024 № 49 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 2 статті 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з рішенням про відмову у призначенні пенсії №49 від 24.01.2024 року відповідачем не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 01.01.1992р. по 04.06.1992р.; з 05.06.1992р. по 08.12.1992р.; з 12.02.1993р. по 25.03.1993р.; з 23.05.1993р. по 02.06.1994р. та з 24.10.1994р. по 06.12.1994р., оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - Незалежних учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі 01.01.2023р. пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 9 липня 2003року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991 р. включно.

Крім того, в спірному рішенні зазначено, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, відсутня сплата внесків за період з 01.09.2020р. по 31.12.2023р., тому цей період також не враховано до страхового стажу позивача.

Позивач вважає таке рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує право виходу на пенсію при необхідному віці, страховому та пільговому стажі роботи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі № 200/836/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.01.2024 № 49 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992р. по 04.06.1992р. (156 днів); з 05.06.1992р. по 08.12.1992р. (187 днів); з 12.02.1993р. по 25.03.1993р. (42 дні); з 23.05.1993р. по 02.06.1994р. (397 днів); з 24.10.1994р. по 06.12.1994р. (62 дні); з 01.09.2020р. по 31.12.2023р. (3 роки 3 міс.) та призначити з 19.01.2024 року пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно до паспортних даних та витягу з реєстру територіальної громади позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач 19.01.2024 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення з доданими документами з доданими документами.

Заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням відповідача № 49 від 24 січня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку недостатністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 2 статті 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії №49 від 24.01.2024 року відповідачем не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 з 01.01.1992р. по 04.06:1992р.; з 05.06.1992р. по 08.12.1992р.; з 12.02.1993р. по 25.03.1993р.; з 23.05.1993р. по 02.06.1994р. та з 24.10.1994р. по 06.12.1994р., оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - Незалежних учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі 01.01.2023р. пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 9 липня 2003року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991 року включно зараховано до страхового стажу позивача.

Також, в спірному рішенні зазначено, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, відсутня сплата внесків за період з 01.09.2020 року по 31.12.2023 року, тому цей період також не враховано до страхового стажу позивача.

Стосовно віку позивача в спірному рішенні зазначено, що вік заявника становить 54 роки, що відповідає приписам частини 2 статті 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому спору стосовно віку позивача немає.

Спірним питанням даної справи є неврахування до страхового стажу працівника часу роботи на підприємствах рф, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах у зв`язку з тим, що з 01.01.2023р. російська федерація вийшла із Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992 року.

Крім того, період роботи з 01.09.2020 року по 31.12.2023 року не враховано до страхового стажу позивача через несплату підприємством-роботодавцем страхових внесків.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо неврахування до страхового стажу при призначені пенсії за віком на пільгових умовах спірних періодів роботи, суд першої інстанції дійшов наступного висновку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів а, б статті 13 та статті 100 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України Про пенсійне забезпечення (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023 року.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Водночас, суд зауважує, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 01.06.1988 року належно відображено всі спірні періоди роботи позивача за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи. Тобто, всі спірні періоди належним чином відображені в трудовій книжці позивача і спору між сторонами з цього приводу немає.

Крім того, факт пільгової роботи позивача підтверджено довідкою ПАТ Збагачувальна фабрика Україна № 25 від 02.02.2023 року.

Таким чином, позиція відповідача щодо незарахування стажу в цій частині суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

З огляду на зазначене, періоди роботи позивача в рф з 01.01.1992р. по 04.06.1992р.; з 05.06.1992р. по 08.12.1992р.; з 12.02.1993р. по 25.03.1993р.; з 23.05.1993р. по 02.06.1994р. та з 24.10.1994р. по 06.12.1994р. підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Щодо неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду з 01.09.2020 року по 31.12.2023 року з підстав несплати підприємством-роботодавцем страхових внесків, судом першої інстанції зазначено наступне.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України № 1058-IV.

Зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.

З зазначених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.2020 року по 31.12.2023 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, відмовляючи позивачу у врахуванні до пільгового стажу зазначених вище періодів роботи, не дотрималось принципу повного, всебічного та обґрунтованого розгляду документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення № 49 від 24.01.2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірним та підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З зазначених причин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі № 200/836/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі № 200/836/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць