Справа № 351/875/24
Суддя: ПОСОХОВ І. С.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 351/875/24
Номер провадження №2-а/351/14/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Боднарук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Петричка Олександр Євгенович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 04.05.2024, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Оршівці, Н-10, 207 км, ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, які винесли відносно нього постанову серії ЕНА № 2071673 за ч. 4 ст. 122 КУпАП та наклали на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 грн.

Однак ОСОБА_1 наполягає на тому, що рухався з дозволеною швидкістю, а постанову, складену відносно нього, вважає незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням його прав та норм чинного законодавства України та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав.

Позивач зазначив, що у порушення вимог закону прилад вимірювання швидкості використовувався з рук поліцейського, що могло спричинити дрижання приладу TruCAM, а така вібрація в свою чергу може дати похибку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля та наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Такого ж висновку дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20, провадження А/857/15194/20, де вказав, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 № 11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Окрім того, інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці, тобто контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70).

Оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Позивач також зазначає, що поліцейським під час розгляду справи не роз`яснювалися права, передбачені ст. 268 КУпАП, що свідчить про грубе порушення прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

Позивач просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ЕНА № 2071673 від 04.05.2024.

04.06.2024 відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позов не визнає та зазначає, що правомірність дій поліцейських та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявним відеозаписом, здійсненим на нагрудні відео реєстратори поліцейських.

Відповідно до п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 1 ст. 222 встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 4 ст. 122 КУпАП. Також слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповісно до покладених на них повноважень. Також слід зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП (розгляд справи зафіксовано на відеозаписі під назвою еxроrt-djfh3.mp4 0 04:57 хвилині відеозапису) винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідач зазначив, що п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не визначає обов`язковості використання тільки автоматичної техніки для фіксації правопорушення. Дана норма статті говорить про те, що поліції дозволено використовувати фото та відеотехніку для фіксації правопорушень, у тому числі і техніку, яка працює в автоматичному режимі. Системний аналіз даної норми визначає використання будь-якої техніки, яка дає можливість поліції здійснювати фіксацію правопорушень, а не тільки техніки, яка працює в автоматичному режимі. Також відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Inc, CIMA, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam 11 20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Слід зазначити, що відповідно до наведеної інструкції лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному так і в статичному положенні.

Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Слід зауважити, що Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний науково- виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в дужках під час вимірювань. Отже, використання приладу TruCam в ручному режимі є законним. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Таким чином, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінювались інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з інструкцією до приладу TruCam LTI 20/20, лазерний вимірювач швидкості автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості. На фото, зробленому з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008372), який використовувався при фіксації порушення ПДР, вказані координати, де було вчинено порушення. Якщо ввести вказані географічні координати (широту і довготу) 48° 24° 46.16 N 25° 38" 10.09 Е на карті, вказана точка і буде місцем вчинення правопорушення та розташуванням приладу на автодорозі. Відповідно місце, на якому зафіксовано рух авто під керування позивача зі швидкістю 131 км/год, є забудована територія, яка знаходиться в межах села Оршівці.

Ще одним підтвердженням вчинення правопорушення в межах населеного пункту Оршівці є відомості із приладу TruCam, де зазначено, що фіксація правопорушення відбулась на автомобільній дорозі Н-10 207 км. А у відповідності до листа Служби автомобільних доріг в Чернівецькій області № 181 від 16.02.2022 зазначено, що населений пункт «Оршівці» знаходиться на 204+078 207+916 кілометрах автомобільної дороги Н-10. Відповідно фіксація була здійснена в межах села Оршівці. Також, на вищевказаних кілометрах розміщені дорожні знаки, які інформують учасників дорожнього руху про початок та кінець населено пункту «Оршівці». У відповідності до вище викладеної інформації, фіксація правопорушення відбулась в межах населеного пункту.

Щодо зауваження позивача про відсутність на даному відрізку автодороги Н-10 дорожнього знаку 5.70, то варто зазначити, що даний знак немає ніякого відношення до використання поліцейськими приладу TruCam, так як даний дорожній знак (5.70) встановлюється для інформування водіїв про «Зміну схеми руху». Позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака (Постанова Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, редакція від 30.08.2022).

Таким чином, з огляду на все вищезазначене, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. Поліцейський патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обгрунтовану вимогу щодо надання документів, передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії ЕНА № 2071673 від 04.05.2024 обгрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством, а доводи позивача безпідставні та необгрунтовані.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому на підставі ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

У судове засідання представник відповідача Цопа А.В. не з`явилася, до суду надіслала відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2071673 від 04.05.2024, складену ком. взводу 1 взводу 3 роти 1 бат. УПП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , необґрунтованою та незаконною, у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням його прав та норм чинного законодавства України, а тому, на його думку, є такою, що підлягає скасуванню.

Відповідачем УПП в Чернівецькій області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому викладено мотиви не згоди з позовними вимогами та пояснення на підтвердження правомірності дій працівника поліції.

До відзиву на позов доданий відеозапис на 1 цифровому носії.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою ком. взводу 1 взводу 3 роти 1 бат. УПП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії ЕНА № 2071673 від 04.05.2024 позивача було визнано винним у порушенні п. 12.4 Правил дорожнього руху, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 04.05.2024 о 17:24 год. ОСОБА_1 в с. Оршівці на ділянці дороги Н10, 207 км, керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , в населеному пункті зі швидкістю 131 км/год, тру кам ТС 008372, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення режиму швидкості в населених пунктах.

Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700, 00 грн.

В графі 7 постанови «До постанови додаються» зазначено «476062».

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ст. 41, 53 цього Закону).

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п. 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (п. 1.5 ПДР).

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з п. 12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість зазначену в п. 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до п.п. «и» п. 30.3 цих Правил.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.76 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону «Про Національну поліцію» передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.76 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.76), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі № 758/8181/23 та Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 442/980/24.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно встановлений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.76, який інформував водія про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відсутність зазначених вище доказів викликає у суду обґрунтований сумнів у правомірності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачається, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Отже, відсутність доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у відповідності до статті 62 Конституції України, повинна тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вказана обставина не дає змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки, на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних та допустимих доказів на момент його прийняття, з порушенням вимог КУпАП, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2071673 від 04.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1700 гривень 00 копійок такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, однак він не ставить питання про закриття справи про адміністративне правопорушення, а, розглядаючи дану справу, суд керується положеннями ст. 286 КАС України, при цьому враховує, що доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано, що свідчить про необхідність виходу за межі позовних вимог та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України, разом з прийняттям рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, вважає за необхідне прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією ID: 8502-0452-1118-4503 від 13.05.2024 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 605,60 грн., який відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України та ЗУ «Про судовий збір» підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2071673 від 04.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1 700 гривень 00 копійок скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ;

- відповідач: Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, місцезнаходження: 58007, м. Чернівці, вул. Заводська, буд. 22.

Суддя Іван ПОСОХОВ