Справа № 260/9449/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

17 липня 2024 рокум. Ужгород№ 260/9449/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження заяву представником позивача на усунення недоліків позовної заяви та клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника - адвоката Джумелі Володимира Володимировича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 17.10.2022 року одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, грошової компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт протиправною;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.03.2022 по 17.10.2022 року одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 31 календарний місяць служби, грошової компенсації за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених раніше виплат;

3) визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо здійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» - протиправною;

4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 03.03.2022 року по день фактичної виплати суми недоотриманого грошового забезпечення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано відповідачеві строк, в разі заперечення проти позову, для подання відзиву.

У подальшому від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Клопотання обґрунтоване тим, що предметом спору є питання правильності нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення під час проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України №168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року у вересні 2022 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.10.2022 №283 солдата ОСОБА_1 з 17 жовтня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витяг із наказу долучено позивачем до позову. Тобто, підстави, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом виникли саме 17 жовтня 2022 року. Однак, до адміністративного суду позивач звернувся з цим позовом лише 31 жовтня 2023 року. Тобто, більше ніж через рік після звільнення. Відтак, відповідач вважає, що даний позов підлягає залишенню без розгляду через пропущений строк позивачем на звернення до суду.

10 липня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду залишено дану позовну заяву без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків шляхом подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин поважності пропуску цього строку (у разі наявності таких).

16 липня 2024 року на виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 10 липня 2024 року, представник позивача надіслав до суду заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що в даному випадку буде наявний початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, лише після отримання письмового повідомлення про суми нарахованих та виплачених сум при звільненні. Відповідач як при звільненні так і після того не надавав письмового повідомлення позивачу про суми нарахованих та виплачених сум. Представник переконаний, що позивачем не пропущений встановлений статтею 122 КАС України строк на звернення до суду.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та заяви представника позивача на усунення недоліків позову вказаних в ухвалі від 05 липня 2024 року, суд дійшов наступного висновку.

Предметом позову є питання протиправної, на думку позивача, ненарахування та невиплата щомісячного грошового забезпечення позивача під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року у вересні 2022 року.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною першою статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Конституційного Суду України.

Так, зокрема, рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).

Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №362/643/21 визначила, що військова служба є різновидом публічної служби.

За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Як вбачається з предмету спору та із зазначених правових норм Позивачу здійснювалось щомісячне (в поточному місяці за минулий) нарахування і виплата грошового забезпечення в оспорюваний ним період з 03.03.2022 року по 17.10.2022 року. Нарахування та виплата оспорюваної додаткової винагороди за серпень 2022 року здійснювалось у вересні 2022 року. На підтвердження цього наявний витяг з картки особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за 2022 рік, що долучений позивачем до позову.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.03.2022 №51 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з 03 березня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.10.2022 №283 солдата ОСОБА_1 з 17 жовтня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Слід зазначити, що незгода військовослужбовця з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця (військової частини) або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 та від 28 листопада 2022 року у справі № 380/693/20, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, від 30 серпня 2021 року у справі №520/7668/20 та від 12 жовтня 2021 року у справі №380/6200/20, від 23 червня 2022 року у справі №540/2001/21 та від 14 грудня 2023 року у справі №380/1785/21.

Так, наказом військової частини НОМЕР_2 № 283 від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Однак з даним позовом позивач звернувся до суду тільки 31 жовтня 2023 року (30 жовтня 2023 року зареєстровано заяву в підсистемі «Електронний суд»).

Таким чином, судом встановлено, що даний позов щодо вимог, які стосуються нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення під час проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року у вересні 2022 року, був поданий з пропущенням строків на звернення, визначених частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд окремо зазначає, що згідно п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наведене є свідченням того, що з 30 червня 2023 року починається відлік тримісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу протиправної, на думку позивача, ненарахування та невиплата щомісячного грошового забезпечення позивача під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року у вересні 2022 року.

Суд вважає, що заробітна плати (у даному випадку грошове забезпечення) є періодичним платежем, а тому працівник (військовослужбовець), щомісячно отримуючи такий, мав бути обізнаний про можливе порушення його прав.

Поряд з цим, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду тільки 31 жовтня 2023 року (в підсистемі «Електронний суд» 30 жовтня 2023 року), отже з порушенням строку звернення.

Суд зазначає, що оскільки позивача з публічної служби звільнено 17.10.2022 року, а до суду з позовом про нарахування та виплату щомісячного грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 03.03.2022 по 17.10.2022 та питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за серпень 2022 року у вересні 2022 року, позивач звернувся лише 25.03.2024 року, ним пропущено місячний строк звернення до суду.

Будь-яких об`єктивних перешкод щодо неможливості своєчасно (в межах місячного строку з моменту звільнення) звернутися до суду позивач не навів.

Окрім того, із матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається будь-яких інших переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в місячний строк з дати його звільнення.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин на поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд ураховує, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, заява №23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно частини п`ятнадцятої статті 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Отже, суд вважає, що клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню, а позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ч. 3 ст. 123, ч. 15 ст. 171, ст.ст. 183, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропущений строк на звернення до суду задовольнити.

2. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

СуддяД.В. Іванчулинець