Справа № 461/3933/24
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3933/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Штогрині В.-Н.Л.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шкробака О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання діяння, бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області при складанні постанови протиправними та незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання діяння, бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області при складанні постанови протиправними та незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує наступним. 14.04.2024 року близько 09 год. 30 хв. позивач здійснив перехід вулиці Богдана Хмельницького з вул. Липинського в сторону вул. Кокурудзяної на перехресті вул. Липинського, вул. Богдана Хмельницького та вул. Кокурудзяної. Зазначає, що на кінці хідника на вул. Липинського, який доходить до перехрестя з вул. Богдана Хмельницького та вул. Кокурудзяною, відсутня огорожа, тобто завжди був перехід, а на асфальті навіть залишилось часткове фарбове покриття пішохідного переходу (зебра). Натомість на протилежній стороні вул. Богдана Хмельницького прохід був вже заварений металевою загорожею. Позивач зазначає, що, прямуючи до базару, на якому він був останній раз два роки тому, перехід був прямо на перехресті, відповідно не звернув уваги, що зі сторони вул. Кокурудзяної на вул. Б. Хмельницького встановлено металеву огорожу. Здійснивши перехід вул. Б.Хмельницького, позивач стверджує, що вже не було сенсу йому повертатися на вул. Липинського, тобто повторно здійснювати перехід вул. Богдана Хмельницького, відповідно змушений був перелізти через нововстановлену огорожу на вул. Богдана Хмельницького зі сторони вул. Кокурудзяної. Вказує, що новостворений перехід розміщений на відстані не менше 100 метрів від згаданого, відповідно в момент переходу позивач такого не бачив. Крім того, звертає увагу, що здійснюючи згаданий перехід, він не створив жодної аварійної ситуації на проїжджій частині вулиці Богдана Хмельницького. Посилаючись на вимоги п. 4.8 Правил дорожнього руху України, позивач стверджує, що мав право переходити дорогу на перехресті вулиць Липинського, Богдана Хмельницького та Кокурудзяної, оскільки дорога на вул. Богдана Хмельницького має лише дві смуги руху, а нововстановленого переходу не бачив. Також позивач зазначає, що жодного розгляду справи за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188А не відбувалося. Інспектор зупинив позивача на перехресті вулиць Липинського, Б. Хмельницького, Кокурудзяної, встановив особу та повідомив останньому про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. ОСОБА_1 зазначає, що жодних прав та строків щодо оскарження постанови йому не було роз`яснено інспектором. Постанова для підпису не надавалася, так як позивачу було повідомлено, що роздрук такої займе тривалий час, на що ОСОБА_1 пояснив, що поспішає забрати живці винограду, тому на зворотному шляху забере постанову та поставить підпис про отримання. Позивач стверджує, що на зворотному шляху орієнтовно через 10 хвилин інспектора вже не було. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що протиправні діяння та бездіяльність відповідача виразилися в порушенні його прав, призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації побуту та професійної діяльності, а саме: звернення за правничою допомогою, витрати на написання позовної заяви, ксерокс, доставка такої до суду, що призвело до душевних страждань, погіршення стану здоров`я, так як штраф у розмірі 255 гривень для позивача, який є особою з інвалідністю другої групи з пенсійним забезпеченням у 3400 гривень, є непідйомним. Тому зазначає, що йому завдано моральної шкоди у розмірі 2000000 грн. Крім того, позивач вказує, що отримав постанову про притягнення до адміністративної відповідальності засобами поштового відправлення 01.05.2024 року. Тому просить поновити строк звернення до суду з позовною заявою та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.05.2024 року відкрито провадження по справі.

27.05.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, так як постанова пронакладення адміністративного стягнення відповідає вимогам закону, не спростована належними та допустимими доказами.

27.05.2024 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання діяння, бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області при складанні постанови протиправними та незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди, та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

04.06.2024 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова закрито підготовче провадження та призначено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання діяння, бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області при складанні постанови протиправними та незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених у ньому. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судом встановлено, що 14.04.2024 року інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1905432, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 14.04.2024 року о 09 год. 27 хв. за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188А пішохід здійснив перехід проїзної частини поза пішохідним переходом, чим порушив п. 4.7. ПДР порушення пішоходами правил переходу проїзної частини, та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 127 КУпАП непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Згідно з п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Дорожній рух», до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах, колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи крісло колісне.

Згідно з вимогами п. 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Дорожній рух» встановлено, що пішохід зобов`язаний: рухатися по тротуарах, пішохідних або велосипедних доріжках, узбіччях, а в разі їх відсутності - по краю проїзної частини автомобільної дороги чи вулиці; перетинати проїзну частину автомобільної дороги, вулиці по пішохідних переходах, а в разі їх відсутності - на перехрестях по лінії тротуарів і узбіч; керуватися сигналами регулювальника та світлофора в місцях, де дорожній рух регулюється; не затримуватися і не зупинятися без необхідності на проїзній частині автомобільної дороги, вулиці і залізничному переїзді; не переходити проїзну частину автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, поза пішохідними переходами при наявності роздільної смуги, а також у місцях, де встановлені пішохідні чи дорожні огородження; стримуватися від переходу проїзної частини при наближенні транспортного засобу з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; не виходити на проїзну частину із-за нерухомого транспортного засобу або іншої перешкоди, що обмежує видимість, не переконавшись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення складена відповідно до вимог законодавства.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 всупереч вимогам п. 4.7. ПДР України здійснив перехід проїзної частини у невстановленому місці поза межами пішохідного переходу. Дану обставину у позовній заяві не заперечував сам позивач, зазначивши наступне: «прямуючи до базару, на якому я був останній раз років два тому, перехід був прямо на перехресті відповідно я не звернув увагу, що зі сторони вул. Кукурудзяної на вул. Б.Хмельницького встановлено металеву огорожу, відповідно здійснивши перехід вул. Б. Хмельницького мені вже не було сенсу повертатися на вул. Липинського, тобто повторно здійснювати перехід вул. Б. Хмельницького, відповідно змушений був перелізти через ново встановлену огорожу на вул. Б.Хмельницького зі сторони вул. Кукурудзяної».

У судовому засіданні судом було оглянуто відеозапис з нагрудного відео-реєстратора інспектора управління, наданий представником відповідача, а також фотоматеріали з місця порушення Правил дорожнього руху по вул. Б. Хмельницького-Кукурудзяна.

Досліджуючи у судовому засіданні наданий відеозапис з нагрудного відео-реєстратора інспектора управління, судом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факту вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, інспектором управління було виявлено факт допущення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України, а тому згідно з вимогами законодавства зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення. Відповідно інспектором управління патрульної поліції було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Крім того, оглянувши відеозапис з нагрудного відео-реєстратора інспектора управління, судом встановлено, що позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, та зачитано ст. 63 Конституції України. Також вбачається, що інспектором управління патрульної поліції було запитано ОСОБА_1 , чи бажає останній скористатися своїми правами. Проте, позивачем було повідомлено, що він поспішає та забере постанову на зворотному шляху через 10 хвилин, коли інспектор її роздрукує. Встановлено, що інспектор поліції очікував позивача на ділянці дороги орієнтовно 11 хвилин, як фіксує бодікамера. Однак, позивач не повернувся та не отримав постанову по справі про адміністративне правопорушення. Відтак, у постанові по справі про адміністративне правопорушення інспектором поліції було зроблено відмітку про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису.

Таким чином, інспектором управління патрульної поліції було вжито всіх можливих заходів для надання можливості позивачу надати пояснення. ОСОБА_1 мав таку можливість. Проте, наданим правом позивач не скористався. Як вбачається з відеозапису, останній зазначив, що поспішає та повернеться у зворотному напрямку орієнтовно через 10 хвилин. Однак, ОСОБА_1 не повернувся. Тобто своїми діями позивач підтвердив небажання підписати постанову по справі про адміністративне правопорушення. Дана обставина підтверджується оглянутим відеозаписом, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 пішов, не підписавши постанову та не повернувся.

Тому твердження позивача про те, що йому не роз`яснено права та не вручено постановиє надуманими та такими, що спростовуються наведеними вище доказами.

Досліджений відеозапис з нагрудного відео-реєстратора інспектора управління та фотоматеріали суд вважає належними та допустимими доказами на підтвердження порушення вимог п. 4.7 Правил дорожнього руху, що свідчить про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Статтею 57 КАС України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідачем відповідно до вимог закону було забезпечено явку у судове засідання представника Управління патрульної поліції. Відповідно при матеріалах справи містяться: витяг з наказу, копія довіреності, завіреної належним чином, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Тому доводи позивача щодо неналежного представника відповідача є необгрунтованими та недоведеними.

При цьому, суд враховує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами обставини, викладені в оскаржуваній постанові.

Таким чином, підстави позову, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, останнім не спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності обставин, що підтверджують вину особи.

Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, надав суду належні і допустимі докази, що свідчать про правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на зазначені вище докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність доказів на їх спростування, недоведення позивачем неправомірності дій інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Пукала І.Д., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 2000000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив, що отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою.

Відповідно до постанов Касаційного цивільного суду: від 29.08.2018 у справі №686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі №641/2328/17; від 23.01.2019 у справі №308/1990/16-ц; від 23.01.2019 №638/1413/17 висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювач шкоди).

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб.

Оскільки, судом не встановлено факту неправомірних дій інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 відносно позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 2000000 гривень.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали відносно інспектора Пукала І.Д. суд зазначає, що під час розгляду справи порушень закону зі сторони дій інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 судом не було встановлено. Тому суд не вбачає правових підстав для постановлення окремої ухвали відносно інспектора поліції Пукала І.Д.

Щодо вимоги позивача про поновлення строку на подання позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що такий слід поновити з наступних підстав.

Згідно з ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з доводів позивача, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1905432 від 14.04.2024 р., останній отримав 01.05.2024 року.

Суд вважає, що обставина пропущення строку позовної давності є поважною, тому строк для звернення до суду з позовною заявою слід поновити.

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати зі сплати судового збору до відшкодування позивачу не підлягають (ст.139 КАС України).

Керуючись ч. 3 ст.243, ст. 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання діяння, бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області при складанні постанови протиправними та незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, стягнення моральної шкоди.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2024 р.

Суддя В.Є. Радченко