Справа № 260/485/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/485/24 пров. № А/857/12928/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Кулабухової М.М.,

представника позивача Скороход Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Гебеш С.А.,

час ухвалення рішення 18.04.2024 року, 16:27 год.,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 29.04.2024 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" звернулося в суд з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року позов задоволено.Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 28.11.2023 року №18 "Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу». Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 28.11.2023 року №19 "Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу». Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 28.11.2023 року №20 "Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу".

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач здійснив розміщення внутрішніх реклам електронних сигарет у приміщенні магазину "Сільпо" за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 150, а саме: "набір VEEBA 599 грн"; "13 смаків подів VEEV"; "IQOS ORIGINALS DUO; QOS ORIGINALS ONE; VEEV; liltm SOLID 2.0" за ознаками порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України "Про рекламу", а саме реклама тютюнових виробів, реклама знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, забороняється засобами внутрішньої реклами, про що посадовими особами управління складено протоколи №29,30,31 від 06.10.2023 року. Рішенням №23, 24, 25 від 03.11.2023 року вирішено розпочати розгляд справ про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ "Сільпо-Фуд". За результатами розгляду матеріалів, 28.11.2023 року встановлено порушення та прийнято рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів дотримання ним вищезазначених вимог Закону №877-V та Постанови №303, а тому проведений ним контрольний захід не є правомірним, у зв`язку з чим і рішення, прийняті за результатом такого заходу, підлягають скасуванню. Крім того, розміщення інформації про електронні сигарети, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння безпосередньо у місці, де вони продаються не є внутрішньою рекламою відповідно до визначення закріпленому у Законі України "Про рекламу".

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

06.10.2023 року посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області відносно ТОВ "Сільпо-Фуд" складено протоколи про порушення законодавства про рекламу №29, 30, 31, а саме:

протокол № 29: у приміщенні магазину Сільпо ТОВ "Сільпо-Фуд" за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 150 розміщено внутрішню рекламу електронних сигарет (набір VEEBA 599 грн) (а.с. 58);

протокол 30: у приміщенні магазину Сільпо ТОВ "Сільпо-Фуд" за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 150 розміщено внутрішню рекламу електронних сигарет (13 смаків подів VEEV) (а.с. 60);

протокол 31: у приміщенні магазину Сільпо ТОВ "Сільпо-Фуд" за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, 150 розміщено внутрішню рекламу електронних сигарет (IQOS ORIGINALS DUO; QOS ORIGINALS ONE; VEEV; liltm SOLID 2.0) (а.с. 62).

06.10.2023 року Головним управлінням надіслано лист ТОВ "Сільпо-Фуд" з вимогою надати пояснення щодо виготовлення та розповсюдження реклами.

25.10.2023 року позивач у відповідь на вказаний лист заперечив порушення вимог законодавства про рекламу.

На підставі вищевказаних протоколів про порушення законодавства про рекламу відповідно до вимог п. 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу розпочато розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ "Сільпо-Фуд", про що 03.11.2023 року винесено відповідні рішення 23, 24, 25 (а.с. 64-66).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 26 Закону України "Про рекламу" відповідачем повторно надіслано лист з вимогою надати до 24.11.2023 року пояснення щодо виготовлення та розповсюдження реклами.

10.11.2023 року до Головного управління надійшов лист ТОВ "Сільпо-Фуд", в якому заперечено порушення вимог законодавства про рекламу.

28.11.2024 року відбувся розгляд справи відносно ТОВ "Сільпо-Фуд", в результаті якого відповідачем винесено рішення № 18, 19 та 20 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, а саме: за розповсюдження забороненої законом реклами та накладено штраф у розмірі 5053,00 грн, за кожним рішенням окремо (а.с. 95-97), які стали предметом розгляду даної адміністративної справи.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що на світловому стенді була розміщена інформація про електронні сигарети та їх смаки, однак в матеріалах справи містяться фотодокази, де чітко видно, що в місці на виходу з торгового залу розміщена внутрішня реклама електронних сигарет.

Статтею 16 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», забороняється будь-яка реклама та стимулювання продажу тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, в тому числі: розміщення інформації про виробника тютюнових виробів та/або тютюнові вироби у місцях, де ці вироби реалізуються чи надаються споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, за

виключенням одного плаката розміром не більше 40х30 см на одне місце торгівлі, в якому надається текстова інформація про наявні в продажі тютюнові вироби та ціни на них.

З долучених до матеріалів справи доказів можна чітко встановити, що дана внутрішня реклама значно перевищує встановлені допустимі розміри (40х30 см) шляхом візуального співставлення з предметами що заходяться поруч (місце касира, товари, що призначені для продажу (сигарети, бутилки з водою, тощо) .

Твердження суду першої інстанції, що на моніторі, який підсвічується розміщена інформація

абсолютно нівелює норми Закону України «Про захист прав споживачів», де чітко визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Вказаним законом також чітко визначено термін «інформація», в контексті законодавства про захист споживачів, а саме, Інформація про продукцію повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання;

4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно- правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця);

10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що інформація про продукцію повинна містити усі перераховані пункти.

З матеріалів справи слідує, що розміщена на моніторі у магазині «Сільпо» інформація не може розглядатися як інформація про продукцію у розумінні ч. 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Отже, інформація про продукцію до споживача повинна доводитися у певний спосіб, як то передбачено у ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вищенаведеними нормами законодавства чітко встановлено визначення «Інформації про товар, послугу», допустимі розміри (плакатів, стендів, тощо) на яких допускається розміщення такої інформації щодо певного виду товару, а також спосіб у яких така має доноситися до споживача.

Слід також зауважити, що з метою недопущення стимулювання продажу тютюнових виробів і вживання тютюну, що впливає на підсвідомість молодих людей, які є особливо вразливою групою споживачів законодавцем чітко встановлено певні обмеження для певного виду товарів (алкогольних, тютюнових).

Дана позиція також узгоджується з принципами реалізації статті 13 Рамкової конвенції ВООЗ із боротьби проти тютюну ратифікованої Законом № 3534-IV.

Основною функцією зазначеного оформлення світлового екрану є стимулювання споживачів до здійснення покупки; нагадування про існування товару, привернення додаткової уваги до товару.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розміщена інформація на спеціально відокремленому світловому екрані призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів (невизначене коло осіб) щодо тютюнових виробів вважається рекламою відповідно до статті 1 Закону України Про рекламу -інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь- якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон №877-V), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Дія цього Закону №877-V поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У Законі України «Про рекламу» №270/96-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №270/96-ВР) наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

особа - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, юридична особа незалежно від форми власності, представництво нерезидента в Україні;

рекламодавець - особа, яка є замовником виробництва та/або розповсюдження реклами;

розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами;

Із визначення терміну «реклама», закріпленого у ст. 1 саме інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Колегія суддів зазначає, що Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням реклами, а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами.

Закон України «Про рекламу» не регулює відносини щодо виявлення та запобігання порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, а лише визначає засади рекламної діяльності в Україні та регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, тому контроль за дотриманням законодавства про рекламу не підпадає під дію Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

При провадженні у справах за ознаками порушення законодавства про рекламу оформляються лише 4 процесуальні документи: протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу (пп. 2, 4 Порядку), протокол засідання (абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону №270/96-ВР ) та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу (п. 16 Порядку та абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону), форма якого затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 11.01.2012 №24, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 173/20486 від 03.02.2012.

При цьому виявлення ознак порушення законодавства про рекламу, ані Закон України «Про рекламу», ані інші акти законодавства не пов`язують із обов`язковим проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, в тому числі тих, що регулюються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Положення щодо регулювання питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу містяться у Законі України «Про рекламу», розділ IV, є спеціальними нормами, та мають застосовуватись пріоритетно порівняно з нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 по справі № 916/214/20 суд зазначив, що «застосувавши норми ЗУ «Про основні засади державного нагляду(контролю) у сфері господарської діяльності», суди також не взяли до уваги те, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійснення державного нагляду у сфері господарської діяльності, натомість у цих правовідносинах КУ`Одесреклама» не здійснювало заходів з нагляду та контролю у сфері господарської діяльності відповідача, а лише контроль за дотримання вимог щодо розповсюдження зовнішньої реклами.

Такі висновки викладені також у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 12.03.2019 у справі № 521/7546/17.

В постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 28.11.2023 по справі №160/3479/22 зазначено що «спеціальним нормативно правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон України «Про рекламу».

Правовий висновок, щодо застосування положень Закону України «Про рекламу» викладений

у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 808/353/17.

Крім того, слушними є висновки Верховного Суду , щодо норм Закону України «Про основні засади державного нагляду ( контролю) у сфері господарської діяльності» поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду у сфері господарської діяльності, однак контроль за дотриманням вимог щодо розповсюдження зовнішньої реклами не вважається частиною заходів з нагляду та контролю у сфері господарської діяльності. Складання акту фіксації про ознак порушення вимог законодавства щодо умов виробництва та розповсюдження реклами не є результатом проведення перевірки господарської діяльності (Постанова Верховного суду від 02.11.2021 у справі №916/214/20).

Виходячи з аналізу наведених правових положень законодавства та беручи до уваги обставини справи слідує висновок про те, що у спірних відносинах Держпродспоживслужба діє як суб`єкт владних повноважень, наділений Законом України «Про рекламу» та Порядком № 693 функціями контролю за дотриманням законодавства України про рекламу та, відповідно, правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Покликання суду першої інстанції на припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», що визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» колегія суддів не бере до уваги, оскільки в даному випадку вона не стосується регулювання питання здійснення заходів щодо дотриманням законодавства про рекламу.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 260/485/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17 липня 2024 року.