Справа № 280/4830/24
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року Справа № 280/4830/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради (далі КУ «ОЦМСЕ» ЗОР, ЗОР, відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо виправлення за рішенням суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20 медичних документів МСЕК на копіях замість оригіналів;

визнати протиправними дії заступника головного лікаря ОСОБА_2 щодо передачі до ФСС не виправлених за рішенням суду на Вимогу виконавчої служби № 7034 від 23.03.2021 виписок із Актів огляду МСЕК до довідки серії АБ № 0034887 від 23.07.2018 та до довідки серії АБ № 0033842 від 24.01.2017 у частині "що відповідає II групі інвалідності за профзахворюванням", що і було предметом судового позову у 2020 році;

зобов`язати відповідача поновити 50% втрати професійної працездатності, встановлених безстроково за Актом П-4 11.02.1997 і зменшених до 40 % 23.07.2018 без документального обґрунтування і з порушенням рекомендацій ЦМСЕК МОЗ України та резолюції головного лікаря МСЕК ОСОБА_3 , внести відповідні виправлення 50% замість вписаних 40% втрати професійної працездатності у наступні документи МСЕК № 1: п. 31.2 Акту огляду МСЕК № 352 від 23.07.2018, п. 7 Виписки із Акту огляду МСЕК до довідки серії АБ № 0034887 від 23.07.2018;

зобов`язати відповідача поновити у п. 30.1 Акту огляду МСЕК № 352 від 23.07.2018 запис «Нуждается в постоянном постороннем уходе», видалений необґрунтовано і з порушенням Закону України № 577 від 30.07.2012, Інструкція щодо заповнення форми №157/о, п.43;

зобов`язати відповідача: а) зробити виправлення згідно з рішенням суду відповідним чином, шляхом доповнення позначкою "згідно з рішенням суду від 23.11.2020 по справі №331/3258/20" в п.7 у Виписках з Актів огляду МСЕК: від 24.01.2017 - до довідки серії АБ № 0033842; від 23.07.2018 - до довідки серії АБ № 0034887; б) передати виправлені виписки за рішенням суду у належному вигляді до ГУ ПФУ в Запорізькій області для оцифрування замість внесених із порушеннями.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що його позов до суду викликаний неочікувано виявленими грубими порушеннями українського законодавства з боку КУ «ОЦМСЕ» ЗОР та фальсифікаціями медичних документів посадовими особами МСЕК при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20, яке набрало законної сили 25 грудня 2020 року, що виявилось після приєднання з 01.01.2023 ФСС до ПФУ та передачі особових справ інвалідів до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 21.09.2022 №2620-ХІ), а також оцифрування документів відповідно до цього ж Закону із особових справ інвалідів та передачі їх до електронної бази Фонду соціального захисту інвалідів для отримання путівок на санаторно-курортне лікування. Зауважує, що після виявленого 30.10.2023 в одному документів та незаперечно підтвердженого у лютому 2024 року факту фальсифікації всіх документів МСЕК під час виправлення їх за рішенням суду, змушений знов звернутись до суду із позовом. Пояснює, що крім фальсифікацій, описаних у позові, і закреслень, у Акті огляду №352 від 23.07.2018, всупереч отриманій відповіді від голови Центральної МСЕК МОЗ України ОСОБА_4 на надіслану комісією МСЕК №1 04.06.2018 його особову справу, було змінено і у відсотках за актом П-4 від 11.02.1997 цифру 50 на 40. Стверджує, що 50% втрати працездатності існувало 21 рік, але через 4 місяці 23.07.2018 безстроково встановлені 50% перетворюються на 40без відображення в Акті обґрунтувань, обстежень і пояснень.

Ухвалою судді від 03.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 11.06.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» надіслав відзив (вх. №27742), у якому наголошує, що поданням позову по даній справі позивач фактично намагається здійснити підміну процедури виконавчого провадження. Зауважує, що діючим законодавством України чітко передбачена процедура та строки оскарження рішень та дій органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення. ОСОБА_1 не оскаржувалась у встановленому законом порядку дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ружанської Марини Миколаївни щодо закінчення виконавчих проваджень. Таким чином, вважає, що ОСОБА_1 погодився з тим, що рішення суду по справі №331/3258/20 з боку КУ «ОЦМСЕ» ЗОР виконано у повному обсязі, як наслідок, в межах розгляду даної справи не можуть бути розглянути вимоги ОСОБА_1 , викладені в п. 1, 2, 5 резолютивної частини позовної заяви. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання поновити 50% втрати професійної працездатності, встановлених за актом П-4 від 11.02.1997 і зменшених до 40% 23.07.2018 наголошує, що на час огляду хворого в 2018 році вже діяв Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затверджений Наказом МОЗ України від 05.06.2012 № 420, яким затверджені «Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків». З урахуванням наявних у ОСОБА_1 захворювань, відсотки втрати працездатності були встановленні, виходячи з наступного: п.12.4 Таблиці 2 - хронічний субатрофічний фарингіт від 5% до 10% втрати професійної працездатності; п.5.3.1 Таблиці 9 - обмеження рухів в ліктьовому суглобі, колінному суглобі, помірно виражене від 5% до 10% втрати професійної працездатності; п.13.4.1 Таблиці 9 обмеження рухів в колінному суглобі, помірно виражене - від 10% до 20% втрати професійної працездатності. Таким чином, на думку відповідача, в даному випадку кількість відсотків втрати працездатності для ОСОБА_1 може бути встановлено від 20% (5%+5%+10%) до 40% (10%+10%+20%). Позивачу було встановлено максимальну кількість відсотків втрати працездатності 40%. Отже, відсутні законні підстави для встановлення позивачу 50% втрати професійної працездатності. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

17.06.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №28504), у якій доводи відповідача останній заперечив та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Обласної МСЕК від 24.01.2017 позивачу було встановлено І-«Б» групу інвалідності, захворювання професійне, 85% втрати працездатності, безстроково, з потребою постійного стороннього.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 331/3258/20, яке набрало законної сили 25.12.2020, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправними дії КУ «ОЦМСЕ» ЗОР щодо зазначення «що відповідає ІІ групі інвалідності по професійному захворюванню» у: 1) Акті №28 огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.01.2017; 2) Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0033842 за результатами повторного огляду 24.01.2017 позивача; 3) Протоколі засідання МСЕК №97 від 23.07.2018; 4) Акті №352 огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.07.2018; 5) Довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 інваліда ОСОБА_1 ; 6) Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 позивача;

зобов`язано КУ «ОЦМСЕ» ЗОР здійснити виправлення у: 1) Акті №28 огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.01.2017; 2) Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0033842 за результатами повторного огляду 24.01.2017 позивача; 3) Протоколі засідання МСЕК №97 від 23.07.2018; 4) Акті №352 огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.07.2018; 5) Довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 інваліда ОСОБА_1 ; 6) Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 позивача - шляхом видалення «що відповідає ІІ групі інвалідності по професійному захворюванню»;

зобов`язано КУ «ОЦМСЕ» ЗОР доповнити: 1) Акт №28 огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.01.2017; 2) Виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0033842 за результатами повторного огляду 24.01.2017 позивача; 3) Протокол засідання МСЕК №97 від 23.07.2018; 4) Акт №352 огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.07.2018; 5) Довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 інваліда ОСОБА_1 ; 6) Виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 позивача - де вказується «рекомендовано санаторно-курортне лікування при наявності форми 070/о», позначкою «із супроводом».

05 березня 2021 року судом за заявою стягувача видано виконавчі листи по справі № 331/3258/20.

Постановами від 23.03.2021 старшим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ружанською М.С. відкриті виконавчі провадження №64921502 та №64921074 з примусового виконання виконавчих листів № 331/3258/20, виданих 05.03.2021 Запорізьким окружним адміністративним судом в частині зобов`язання КУ «ОЦМСЕ» ЗОР вчинити певні дії.

Вказані виконавчі провадження №64921502 та №64921074 закінчені 26.04.2021 у зв`язку з фактичним виконанням, про що державним виконавцем винесені відповідні постанови.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ружанською М.С. від 19.03.2014 ВП №64921502 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2021 при примусовому виконанні виконавчого листа № 331/3258/20, виданого 05.03.2021 Запорізьким окружним адміністративним судом щодо зобов`язання КУ «ОЦМСЕ» ЗОР здійснити виправлення у: 1) Акті №28 огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.01.2017; 2) Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0033842 за результатами повторного огляду 24.01.2017 позивача; 3) Протоколі засідання МСЕК №97 від 23.07.2018; 4) Акті №352 огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.07.2018; 5) Довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 інваліда ОСОБА_1 ; 6) Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 позивача - шляхом видалення «що відповідає ІІ групі інвалідності по професійному захворюванню».

19.03.2024 державним виконавцем на адресу КУ «ОЦМСЕ» ЗОР направлена вимога №32714 про надання завірених згідно з оригіналом копій виписок з актів, а саме: 2) Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0033842 за результатами повторного огляду 24.01.2017 позивача; 6) Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ за №0034887 за результатами повторного огляду 23.07.2018 позивача - шляхом видалення «що відповідає ІІ групі інвалідності по професійному захворюванню».

До відділу надійшов лист №306 від 28.03.2024 про надання засвідчених копій документів згідно з виконавчим листом № 331/3258/20, виданим судом, у зв`язку із чим постановою від 09.04.2024 виконавче провадження ВП №64921502 вирішено закінчити.

Позивач зазначає, що після приєднання з 01.01.2023 ФСС до ПФУ та передачі особових справ інвалідів до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 21.09.2022 №2620-ХІ), а також оцифрування документів відповідно до цього ж Закону із особових справ інвалідів та передачі їх до електронної бази Фонду соціального захисту інвалідів для отримання путівок на санаторно-курортне лікування ним виявлені грубі порушенням українського законодавства з боку КУ «ОЦМСЕ» ЗОР та фальсифікації його медичних документів посадовими особами МСЕК при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виправлення за рішенням суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20 медичних документів МСЕК на копіях замість оригіналів, а також заступника головного лікаря ОСОБА_2 щодо передачі до ФСС не виправлених за рішенням суду на Вимогу виконавчої служби № 7034 від 23.03.2021 виписок із Актів огляду МСЕК до довідки серії АБ № 0034887 від 23.07.2018 та до довідки серії АБ № 0033842 від 24.01.2017 у частині "що відповідає II групі інвалідності за профзахворюванням", що і було предметом судового позову у 2020 році, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених у ході виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20, яке набрало законної сили 25 грудня 2020 року.

Так, згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, набрання рішенням суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконана примусово. Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, відповідно до статті 383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконати судове рішення по іншій справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду являє собою завершальну стадію судового провадження та здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах права позивача поновлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20 та позивач з аналогічною метою звернувся з даним позовом.

Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовну вимогу щодо захисту своїх прав, які фактично вирішено судом та право позивача щодо зобов`язання КУ «ОЦМСЕ» ЗОР здійснити відповідні виправлення у медичних документах позивача вже відновлено за наслідками вирішення спору у адміністративній справі № 331/3258/20, про що ухвалене відповідне рішення, позовні вимоги стосуються питання належного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20.

Згідно з положеннями статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 331/3258/20, то обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення у іншій справі, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а та від 29.07.2021 у справі № 460/350/19, від 18.05.2023 у справі № 580/5096/22.

Підсумовуючи вище наведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Посилання позивача щодо фальсифікації відповідачем вказаних документів суд сприймає критично, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, з відповідними заявами до правоохоронних органів за фактом підробки документів не звертався.

Таким чином, на думку суду, позивачем по справі не використано всі можливі засоби для сприяння виконання рішення суду або примусового виконання рішення суду із засобами Закону України «Про виконавче провадження» або до правоохоронних органів з відповідною заявою про невиконання відповідачем або іншими особами рішення суду, як набрало законної сили.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання поновити 50% втрати професійної працездатності, встановлених за актом П-4 від 11.02.1997 і зменшених до 40% 23.07.2018, то судом встановлено наступне.

Так, на час повторного огляду позивача в 2018 році вже діяв Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, який затверджений відповідно до статті 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», абзацу першого підпункту 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, та з метою приведення у відповідність до чинного законодавства, Наказом МОЗ України за № 420 від 05.05.2012 (надалі - Порядок №420).

Пунктом 1.5 цього Порядку передбачено, що за наявності у потерпілого наслідків однієї травми чи професійного захворювання ступінь втрати професійної працездатності у відсотках визначається залежно від тяжкості, але не нижче першого значення, наведеного у Критеріях встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затверджених цим наказом.

Цим же наказом МОЗ №420 затверджені Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Як пояснив відповідач, з урахуванням наявних у ОСОБА_1 захворювань, відсотки втрати працездатності були встановленні, виходячи з наступного:

- п.12.4 Таблиці 2 - хронічний субатрофічний фарингіт від 5% до 10% втрати професійної працездатності;

- п.5.3.1 Таблиці 9 - обмеження рухів в ліктьовому суглобі, колінному суглобі, помірно виражене від 5% до 10% втрати професійної працездатності;

- п.13.4.1 Таблиці 9 обмеження рухів в колінному суглобі, помірно виражене - від 10% до 20% втрати професійної працездатності.

Таким чином, в даному випадку кількість відсотків втрати працездатності для ОСОБА_1 може бути встановлено від 20% (5%+5%+10%) до 40% (10%+10%+20%). Тобто, позивачу було встановлено максимальну кількість відсотків втрати працездатності 40%.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає, що суд зазначає, що визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи входить до компетенції медико-соціальної експертизи.

Суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Тобто, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, в той час як адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.09.2019 у справі № 215/3246/17 та від 09.12.2019 у справі №160/9746/18.

Завданням суду, при розв`язанні зазначеного спору, є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.03.2019 у справі № 805/773/17-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради (69063, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 44; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак