Справа № 300/3943/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2024 р. справа № 300/3943/24
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Головне управління ПФУ в області, Управління, орган пенсійного забезпечення), в якому просить:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до її стажу періодів згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.12.1990, а саме періодів роботи на території російської федерації та періоду отримання соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з 2007 року по 2012 рік та в призначенні дострокової пенсії за віком у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV та заяви про призначення пенсії від 04.04.2024 - протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу позивача періоди згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.12.1990 року, а саме періоди роботи на території російської федерації та періоду отримання соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з 2007 року по 2012 рік та призначити ОСОБА_1 , дострокову пенсію за віком у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, заяви про призначення пенсії від 04.04.2024 із проведенням відповідних виплат.
Як вказує ОСОБА_1 згідно пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховували їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стаж. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю до 18 років.
На переконання позивача, неврахування відповідачем до страхового стажу останньої періоду догляду за дитиною-інвалідом до досягнення 16-річного віку з 2007 року по 2012 рік є протиправним з огляду на наступне. Відповідно до пункту "є" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (надалі по тексту також Закон №1788-ХІІ) до страхового стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Позивач звертає увагу, що у оскаржуваному рішенні причини неврахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом до досягнення нею 16-річноого віку не наводяться, хоча до заяви про призначення пенсії від 04.04.2024 нею подано усі необхідні підтверджуючі документи. Зокрема, подано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №9635609 та довідку ЛКК за №159 від 08.11.2022, за змістом яких син позивача мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Окрім цього ОСОБА_1 посилається на статтю 13 Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі по тексту також Угода від 13 березня 1992 року), згідно якої пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тому, у відповідача відсутня правова підстава не зараховувати у стаж для призначення пенсії періоди згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.12.1990, а саме періоди роботи на території російської федерації та період отримання соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з 2007 року по 2012 рік.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні дострокової пенсі за віком, викладену у рішенні Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 12.04.2024, позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами. Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.21-22).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 07.06.2024, реєстрацію якого в суді здійснено 13.06.2024 (а.с.26-37). Управління вважає що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Орган пенсійного забезпечення зазначає, що для призначення пенсії, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, має значення не факт встановлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до досягнення шестирічного віку. Також, Управління звертає увагу, що до страхового стажу не враховано період догляду за дитиною з інвалідністю з 2007 по 2012 відповідно до довідки від 11.10.2022 за №30, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про виплату відповідної допомоги. В цій довідці зазначено, що заявниці призначалася до виплати державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю на період з 06.07.1998 по 31.12.2013, однак не зазначено про те, що така допомога виплачувалася заявниці та чи отримувала її остання. В коментованій довідці не вказано підстави призначення допомоги, а також в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування страхових внесків органом соціального захисту населення за період з 01.07.2000 по 31.12.2004 та з 01.01.2007 по 04.11.2013. У зв`язку із вказаним не враховано час догляду на дитину з інвалідністю з 06.07.1998 по 31.12.2004, з 01.01.2007 по 04.11.2013.
При цьому, до страхового стажу враховано час догляду на дитину з інвалідністю з 01.01.2005 по 31.12.2006, з 05.11.2013 по 31.12.2013 (згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу) та період догляду до досягнення дитиною трирічного віку з 28.04.1998 по 27.04.2001.
Окрім цього, відповідач покликається на приписи пункту 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі по тексту також Порядок №637), за змістом якого час догляду за особою з інвалідністю віком до 16 років встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органом Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин справи; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю І групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю). Втім, як звертає увагу відповідач, позивачем до заяви про призначення пенсії не були надані докази фактичних обставин отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою.
Також Головне управління ПФУ в області зазначило, що до страхового стажу не враховано період роботи на території російської федерації, з 01.01.1992 по 06.05.1992, так як з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Період роботи, який враховано до страхового стажу з 29.12.1990 по 31.12.1991. Страховий стаж, в тому числі загальний розраховано тривалістю 11 років 5 місяців д6 днів.
З огляду на викладене відповідач просить в задоволенні позовних вимог позивачки відмовити.
ОСОБА_1 в суд подала заперечення на відзив від 24.06.2024, в якому остання вказала на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзив на позов. Зокрема зазначає, що нею надано довідку від 11.10.2022 за №30 видану Управлінням соціального захисту населення Солом`янської РДА в м. Києві, у відповідності до якої вона отримувала соціальну допомогу на дитину з інвалідністю в період з 06.07.1998 по 31.12.2013 та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №9635609 від 17.05.2016 року і довідку ЛКК №159 від 08.11.2022. Тому, на переконання позивачки, нею надано вичерпний перелік документів у розумінні пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".
Поряд з вказаним, вкотре звертає увагу суду на положення статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійні від 13 березня 1992 року, зокрема, права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Тому, у відповідача відсутня правова підстава не зараховувати у стаж для призначення пенсії періоди згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.12.1990, а саме періоди роботи на території російської федерації (а.с.38-40).
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши позовну заяву, відзивів на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.06.1998 ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, дитиною яка мала медичні показання для визнання інвалідом дитинства до досягнення 6-річного віку, що підтверджується:
- довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №9635609 від 17.05.2016, в якій зазначено причина інвалідності - інвалід з дитинства (а.с.8);
- випискою з рішення лікарської консультаційної комісії від 08.11.2022 за №159, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний інвалідом з дитинства до 6-ти річного віку з 29.06.1998 року (а.с.9);
- довідкою від 11.10.2022 за №30 і від24.11.2023 за №108/260-1246/33, виданої Управлінням соціального захисту населення Солом`янської РДА в м. Києві, про перебування ОСОБА_1 на обліку в Управлінні соціального захисту Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та призначення до виплати державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю (син ОСОБА_2 , 1998 року народження) з 06.07.1998 по 31.12.2013 і з 05.11.2013 по 27.04.2016 (а.с.13, 14).
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої останній фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , позивачу з травня 2023 року по березень 2024 року нараховувалася заробіток із нарахуванням єдиного соціального внеску (а.с.15).
Як свідчать відомості трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 28.12.1990 (а.с.10-12), позивач перебувала в наступних трудових відносинах, зокрема:
- з 29.12.1990 прийнята на посаду техніка по документації у відділ 10 Промислового об`єднання "Уралавтозавод ім. Є.Дзержинського" (запис №1);
- з 06.05.1992 звільнена за особистим бажанням з Промислового об`єднання "Уралавтозавод ім. Є.Дзержинського" (запис №4).
04.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подала заяву про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка була зареєстрована за №4727 (а.с.16). До заяви позивач додала наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення/ перерахунок пенсії; паспорт; виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності АВ 9635609; довідку про відкритий рахунок у банку; посвідчення сина НОМЕР_5 ; паспорт сина - № НОМЕР_6 ; довідкою від 24.11.2023 за №108/260-1246/33, виданої Управлінням соціального захисту населення Солом`янської РДА в м. Києві.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України), визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
В частині не зарахування до стажу роботи час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років, суд вважає за необхідне керуватися таким.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.
За приписами пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Відтак, із аналізу вищезазначеної норми слідує, що обов`язковими умовами для призначення дострокової пенсії за віком у спірному випадку є сукупність обставин:
- виховання жінкою особи з інвалідністю дитинства до досягнення шестирічного віку;
- досягнення жінкою 50 років;
- наявність у жінки не менше ніж 15 років страхового стажу.
Абзацом 1 пункту 2.18. Порядку №22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Орган, що призначає пенсію, в сулу вимог абзацу 3 пункту 2.18. Порядку №22-1 додає до заяви одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про вид отриманої допомоги та період її одержання (за наявності).
Повертаючись до фактичних обставин справи суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнула 50-річного віку 13.08.2022, про що свідчить посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_7 (а.с.5).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.06.1998 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
ОСОБА_2 являється інвалідом з дитинства, дитиною яка мала медичні показання для визнання інвалідом дитинства до досягнення 6-річного віку, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №9635609 від 17.05.2016, в якій зазначено причина інвалідності - інвалід з дитинства (а.с.8), та випискою з рішення лікарської консультаційної комісії від 08.11.2022 за №159, згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний інвалідом з дитинства до 6-ти річного віку з 29.06.1998 (а.с.9);
Всі вищезазначені документи надавалися Головному управлінню ПФУ в області разом із заявою про призначення пенсії від 04.04.2024.
До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період догляду за дитиною-інвалідом до досягнення 16-річного віку та стаж здобутий на території російської федерації, з приводу чого суд зазначає наступне.
Надаючи правову оцінку мотивам відповідачів щодо неврахування спірного страхового стажу, суд керується наступними аргументами.
Так, відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім цього, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.
Відповідно до правового регулювання встановленого пунктом "є" частини 1 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Суд звертає увагу, що за приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку №637).
За змістом пункту 10 Порядку №637 час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі:
- інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;
- документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.
Аналіз коментованих положень Порядку №637 свідчить, що час догляду за дитиною з інвалідністю віком до 16 років встановлюється на підставі сукупності обставин, які повинні бути засвідчені разом, втім одними із документів, перелік яких визначений окремо в абзаці 2 та 3 пункту 10 Порядку №637.
Положення абзацу 1 пункту 10 Порядку №637 не містить слова "можливо…", "можна встановлювати на…", "можна підтвердити на…" чи іншого словосполучення, яке б передбачало можливість встановлення часу догляду шляхом застосування одних із двох підстав за вибором особи, зокрема, документами, визначених в абзаці 2 чи в абзаці 3 пункту 10 Порядку №637.
Разом з тим, абзацами 4-6 пункту 10 Порядку №637 визначено, документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.
Документами, що підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу.
Як свідчать встановлені обставини у даній справі, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії від 04.04.2024 долучено довідку до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №9635609 від 17.05.2016 року та довідкою від 24.11.2023 за №108/260-1246/33, виданої Управлінням соціального захисту населення Солом`янської РДА в м. Києві (а.с.8, 9, 16).
Відтак, позивач фактично виконала вимоги пункту 10 Порядку №637 шляхом подання до Головного управління ПФУ в області виписки із акта огляду медико-соціальної експертної комісії (довідку до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №9635609 від 17.05.2016 року) та довідки органів соціального захисту населення (довідку від 24.11.2023 за №108/260-1246/33).
В контексті також аргументів відповідача суд відзначає, що відповідно до пункту 10 Порядку №637 час догляду за дитиною з інвалідністю підтверджується інформацією про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення.
Також, орган, що призначає пенсію, в сулу вимог абзацу 3 пункту 2.18. Порядку №22-1, додає до заяви одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про вид отриманої допомоги та період її одержання (за наявності).
Як встановлено судом, позивач самостійно надала Управлінню при поданні заяви від 04.04.2024 довідку від 24.11.2023 за №108/260-1246/33, про те що ОСОБА_1 "призначалась до виплати державна соціальна допомога на дитину з інвалідність" з 05.11.2013 по 27.04.2016 (а..с14).
В той же час у рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії відповідач вказав на довідку за №30 від 11.10.2022, за змістом якої позивачці "призначалась до виплати державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю" в період з 06.07.1998 по 31.12.2013, яка відсутня серед переліку додатків долучених ОСОБА_1 до заяви від 04.04.2024 (а.с.13, 16). Вказане засвідчує, що позивач обізнаний також і про довідку за №30 від 11.10.2022, якою підтвердженого призначення до виплати допомоги за період з 06.07.1998 по 31.12.2013.
Відповідач не пояснив суду в чому саме недоліки довідок в цілому, їх окремих частин чи змісту інформації, внесеної до них. Орган пенсійного забезпечення так і не роз`яснив власні доводи про, що мається на увазі - "зазначений вид допомоги, не відповідає пункту 10 Порядку", а також який вид такої допомоги в такому випадку має зазначатися у довідках такого виду.
При цьому, суд вказує, час догляду за дитиною з інвалідністю, відповідно до Порядку №637 та Порядку №22-1, підтверджує орган Пенсійного фонду України саме інформацією одержаною самостійно від органів соціального захисту населення.
Відтак, на переконання суду, відповідач самостійно повинен був вжити заходів для підтвердження часу догляду за дитиною з інвалідністю. В разі сумніву Управління в достовірності наданої позивачем інформації, яка міститься в довідках за №30, №№108/260-1246/33, орган пенсійного забезпечення зобов`язаний реалізувати владну управлінську функцію з метою "отримання"/"одержання" відповідної інформації від органів соціального захисту населення.
Відповідач, станом на час вирішення спору, не надав докази "отримання"/"одержання" відповідної інформації в порядку абзацу 2 пункту 10 Порядку №637 і абзацу 3 пункту 2.18. Порядку №22-1.
За таких обставин, в тому числі зважаючи на зміст мотивів відзиву на позов (а.с.27), є протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною з інвалідністю за період з 06.07.1998 по 31.12.2004, з 01.01.2007 по 04.11.2013.
Оцінюючи відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації, так як з 01.01.2023 року росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку із чим, на переконання відповідача, стаж на території даної держави враховується по 31.12.1991, суд зважає на наступні аргументи.
Згідно записів №№1-4 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 28.12.1990, суд встановив, що остання в період з 29.12.1990 по 06.05.1992 працювала на території російської федерації (а.с.10-12).
Такі записи засвідчені записами відповідної посадової особи роботодавця і чітким відтиском печатки підприємства/установи та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності.
Оцінюючи спірні правовідносини варто мати на увазі, що законодавство про пенсійне забезпечення в силу вимог частини 1 статті 4 Закону №1058-IV базується на Конституції України та складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі по тексту також закони про пенсійне забезпечення).
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина 2 статті 4 Закону №1058-IV).
Згідно з частини 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 за №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 за №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Так, Законом України від 11 липня 1995 року за №290/95-ВР ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року (надалі по тексту також - Угода від 15 квітня 1994 року).
Відповідно до статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Вразі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Також, частинами 1 і 2 статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про:
- вихід з цієї Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві;
- доручено Міністерству закордонних справ України в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з цієї Угоди.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Таким чином, виникнення правовідносин, зокрема здобуття (зарахування) спірного трудового/страхового стажу (з 29.12.1990 по 06.05.1992), тобто до виходу Держави Україна з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а відтак підлягають врахуванню при обчисленні дострокової пенсі.
Окрім цього, суд зазначає, що відповідачем у даній справі є саме суб`єкт владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій/рішень, суд констатує не представлення останнім доказів на підтвердження відомостей стосовно вжиття заходів щодо проведення будь-яких звірок зі сторони органу пенсійного забезпечення про сплату страхових внесків за спірний період.
Зокрема, як уже зазначалося судом вище по тексту судового рішення, за приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У зв`язку з вищенаведеним, виходячи із послідовного аналізу наведеного нормативно-правового регулювання та фактичних обставин справи, з урахування трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 28.12.1990, суд дійшов висновку про протиправність дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на призначення дострокової пенсії, з врахуванням періоду роботи з 29.12.1990 по 06.05.1992.
Вирішуючи питання щодо способу відновлення порушеного права, суд виходить із того, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 1 статті 58 Закону №1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
З аналізу наведеного слідує, що на даний час Головні управління ПФУ відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).
У разі задоволення позову суд, застосовуючи припису пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).
Беручи до уваги вказане вище, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зарахувати до стажу роботи: період згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.12.1990 року на території російської федерації з 29.12.1990 по 06.05.1992 та період з 06.07.1998 по 31.12.2004, з 01.01.2007 по 04.11.2013 часу догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Незважаючи на сформований висновок в цій частині фактичних обставин і застосування до них норм матеріального права, суд звертає увагу сторін на таке.
За змістом вимог частини 6 статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 384 Кримінального кодексу України подання суду завідомо недостовірних або підроблених доказів, караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відтак, подання в суд завідомо недостовірних або підроблених доказів, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини, має правовим наслідком застосування у встановленому порядку відповідного виду відповідальності.
Станом на 19.07.2024, в матеріалах справи відсутні відомості про недостовірність довідок №30 від 11.10.2022 і №108/260/-1246/33 (а.с.13, 14), інформацію у відношенні до яких повинен отримати/одержати саме орган пенсійного забезпечення.
У суду відсутні об`єктивні дані та докази на підтвердження того, що записи у двох довідок вчинені завідомо на підставі недостовірних чи не дійсних подій/фактів.
Матеріали справи не містять доказів спотворення позивачем дійсних даних чи відображення неправдивих відомостей з метою введення в оману як Управління так і суд.
При цьому, у разі отримання Управлінням від органів соціального захисту населення відомостей, які не відповідають тим, що внесені в коментовані довідки, відповідач вправі реалізовувати право на подання відповідної процесуальної заяви по справі, або у визначений законом порядку спосіб вирішити питання щодо призначення пенсії чи її перегляду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .
Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, понесені позивачкою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 847,84 гривень, що пропорційно становить 70 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 29.12.1990 по 06.05.1992 та період з 06.07.1998 по 31.12.2004, з 01.01.2007 по 04.11.2013 часу догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2024 про призначення і виплату дострокової пенсію за віком у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 847,84 гривень (вісімсот сорок сім гривень вісімдесят чотири копійки).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Чуприна О.В.