Справа № 160/10337/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточненого позову, просить суд:
- зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні, та з зарахованим стажем роботи даним судовим рішенням;
- зобов`язати відповідача-1 при призначенні пенсії виплатити відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Ухвалою суду від 15.05.2024 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
07.06.2024 до суду від представника ГУ ПФУ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 26.03.2024 позивач звернулась до відповідача-1 із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV). Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІ. При цьому пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров?я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України незалежно від віку, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: станом на 01.04.2016 - не менше 25 років 6 місяців; станом на 10.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Тобто стаж за вислугу років для визначення права на пенсію враховується лише по 10.10.2017. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж складає 27 років 11 місяців 1 день. Стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою (запис про зміну прізвища ОСОБА_2 не завірено печаткою та наявне виправлення дівочого прізвища ( ОСОБА_3 ) не завірено належним чином). Стаж з 01.01.1999 враховано згідно з даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку із відсутністю звільнення та необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років (станом на 10.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців).
17.06.2024 до суду від представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, які мали вислугу років на відповідних посадах не менше від такої тривалості: станом на 01.04.2015-25 років; станом на 31.12.2015-25 років 6 місяців; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. Згідно з матеріалами справи, на час звернення ОСОБА_1 до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, їй виповнилося 52 років, тобто вона не досягла пенсійного віку (55 років), а тому пенсія за вислугу років могла бути призначена лише при дотриманні вимог п. 2 цієї статті. У період до 01.01.2016 спеціальний стаж позивача на відповідних посадах повинен становити не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим п.1 цієї статті, тобто, станом на 01.04.2015 - 25 років, а станом на 31.12.2015 - не менше 25 років 6 місяців. Право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, які мали вислугу років на відповідних посадах не меншу від такої тривалості: станом на 01.04.2015- 25 років; станом на 31.12.2015 - 25 років шість місяців. Право на пенсію за вислугу років зафіксовано, зокрема для тих працівників, які станом на 11.10.2017 набули спеціального стажу не менше ніж 26 років 6 місяців. Позивача повідомлено, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж складає 27 років 11 місяців 1 день. Стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою (запис про зміну прізвища ОСОБА_2 не завірено печаткою та наявне виправлення дівочого прізвища ( ОСОБА_3 ) не завірено належним чином). Стаж з 01.01.1999 враховано згідно з даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку із відсутністю звільнення та необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. (станом на 10.10.2017 26 років 6 місяців).
04.07.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує доводи, викладені у позові.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.03.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута фахівцями ГУ ПФУ в м. Києві.
Рішенням від 02.04.2024 №35 відповідач-2 відмовив позивачу у призначені пенсії за вислугу років. В рішенні зазначено, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України незалежно від віку, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: станом на 01.04.2016 - не менше 25 років 6 місяців; станом на 10.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Тобто стаж за вислугу років для визначення права на пенсію враховується лише по 10.10.2017. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж складає 27 років 11 місяців 1 день. Стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою (запис про зміну прізвища ОСОБА_2 не завірено печаткою та наявне виправлення дівочого прізвища ( ОСОБА_3 ) не завірено належним чином). Стаж з 01.01.1999 враховано згідно з даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку із відсутністю звільнення та необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років (станом на 10.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців).

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача-2 у призначенні пенсії за вислугу років, звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1058-ІV (в редакції, чинній до 01.04.2015 року) було передбачено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон №911-VIII) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788-ХІІ, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3 частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (26.03.2024), пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Постанова №909).

До таких закладів належать, зокрема, дошкільні навчальні всіх типів.

До зазначеного переліку входять дошкільні навчальні, у яких особи перебували на таких посадах: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

При цьому, суд зазначає, що статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться записи, зокрема, (мовою оригіналу):

Нікопольське училище

№6: 01.09.1991 зарахована в склад учнів дошкільного відділення;

№7: 31.07.1993 відрахована в зв`язку з закінченням училища;

Нікопольський Південно-трубний завод

№8: 14.07.1994 принята в детский сад №25 воспитателем;

№9: 14.05.1996 уволена по ст. 36 п. 2 (по окончанию срока трудового договору);

Никопольский центр занятости

№10: 21.06.1996 назначено пособие по безработице в соответствии с п. 1 ст. 29 Закона Украины «О занятости населения»;

№11: 11.12.1996 прекращена выплата пособия по безработице в соответствии с п. 1-в ст. 30 Закона Украины «О занятости населения»;

№12: 21.06 1997 возобновлена выплата пособия по безработице в соответствии с п. 1-а ст. 3290 Закона Украины «О занятости населения»;

№13: 02.09.1997 прекращена выплата пособия по безработице в соответствии с п. 1 ст. 30 Закона Украины «О занятости населения»;

Ясла-садок №2

№14: 02.09.1997 прийнята на посаду вихователя;

№15: 25.04.1999 звільнена з посади по ст. 38 КЗоТ України (з ініціативи працівника);

Никопольский центр занятости

№16: 03.06.1999 начата выплата пособия по безработице в соответствии с п. 1а ст. 29 Закона Украины «О занятости населения»;

№17: 03.06.1999 прекращена выплата пособия по безработице в соответствии с п. 1а ст. 30 Закона Украины «О занятости населения»;

№18: 04.06.1999 прийнята на посаду вихователя ясель-садка №47

Ясла-сад №47 перейменовано у комунальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок №47 «Квітонька»;

№19: 14.02.2022 комунальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок №47 «Квітонька» перейменований в заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №47 «Квітонька».

Отже, позивач працювала на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років у період з 14.07.1994 по 14.05.1996, з 02.09.1997 по 25.04.1999, з 04.06.1999 по 25.03.2024 (26.03.2024 - день звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії).

Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Щодо зауважень відповідача-2 про незарахування до стажу позивача періодів роботи згідно з трудовою книжкою (запис про зміну прізвища ОСОБА_2 не завірено печаткою та наявне виправлення дівочого прізвища ( ОСОБА_3 ) не завірено належним чином), суд зазначає таке.

До матеріалів справи долучено:

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 21.05.1992, батьки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- копію диплома молодшого спеціаліста серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_6 .

- копію свідоцтва про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_4 від 24.03.2004;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_5 , батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

За викладених обставин вбачається, що відбувалась зміна прізвища позивача, проте з досліджених судом доказів випливає, що всі записи трудової книжки стосуються саме позивача.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів про трудовий стаж особи.

З огляду на встановлені обставини у справі та мотиви прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає, що відповідачем не враховано при вирішення питання щодо наявності у позивача права на пенсію за вислугу років норми пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019.

На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, рішення ГУ ПФУ в м. Києві від №35 від 02.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, саме ГУ ПФУ в м. Києві як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Постанова №22-1), є суб`єктом владних повноважень, який має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії позивачу.

Викладене свідчить, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Враховуючи те, що відповідність поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії була досліджена відповідачем-2 поверхнево, неповно та не всебічно, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги про виплату позивачу відповідно до пункту 7-1 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, суд зазначає про передчасність такої вимоги. Питання про виплату такої грошової допомоги позивачу має бути вирішено відповідачем-2 після призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №8649-9500-9556-3560 від 16.04.2024.

Отже, враховую часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, в сумі 605,60 грн, рішенням якого порушені права ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №35 від 02.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.03.2024, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`яь) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар