Справа № 300/3872/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" липня 2024 р. справа № 300/3872/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі: судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії до страхового стажу період його роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2»; з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст- Интернешнл», а також відомості про заробітну плату, яку позивач отримував протягом 1991- 2020 років (згідно довідок ООО «Сибнефтесервис» №665 від 05.08.2020, №666 від 05.08.2020, №664 від 05.08.2020, №663 від 05.08.2020, ПАО «Варьеганнефтегаз» №01-39-ВНГ- 388 від 28.03.2019, №01-39/1035 від 25.05.2009, архівну довідку №254-М/03 від 15.04.2019, ООО «Коми-Куэст- Интернешнл» №45 від 14.04.2021, ООО «Недра» №130 від 10.09.2018);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області:
зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2»; з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Комі-Куэст-Интернешнл»;
здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з моменту її призначення (13.06.2022), з урахуванням періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2»; з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст- Интернешнл», а також з урахуванням заробітної плати, яку позивач отримував протягом 1991- 2020 років (згідно довідок ООО «Сибнефтесервис» №665 від 05.08.2020, №666 від 05.08.2020, №664 від 05.08.2020, №663 від 05.08.2020, ПАО «Варьеганнефтегаз» №01-39-ВНГ- 388 від 28.03.2019, №01-39/1035 від 25.05.2009, архівну довідку №254-М/03 від 15.04.2019, ООО «Коми-Куэст- Интернешнл» №45 від 14.04.2021, ООО «Недра» №130 від 10.09.2018).
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 13.06.2022 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії до стажу роботи позивача не враховано періоди роботи в російській федерації, а саме з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2», з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис», з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст-Интернешнл», оскільки зазначені періоди роботи не підтвердженні відомостями особового рахунку застрахованої особи. Позивач не погоджується із такими діями ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, оскільки вважає, що спірні періоди роботи підтверджуються належними доказами. Крім того, при обчисленні пенсії відповідачем не враховано заробітну плату за період з 1991 по 2020 роки, відповідно до наданих довідок. Позивач зазначає, що у наданих довідках про заробітну плату міститься інформація про те, що з усіх сум заробітної плати проведено відрахування у Пенсійний фонд відповідно до встановлених тарифів. Також позивач не погоджується із посиланнями відповідача щодо припинення з 01.01.2023 участі росії в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, адже стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць вищевказаної Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію за віком та такі міжнародні договори в період роботи позивача були чинні. Позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 262 КАС України, без повідомлення учасників справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківські області 06.06.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця відповідача у задоволенні позову просить відмовити. Зазначила, що зарахування до стажу періодів роботи на території іншої країни проводиться за умови його підтвердження компетентними органами іншої країни. До стажу роботи не враховано періоди роботи в росії з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2», з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис», з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст-Интернешнл», позаяк такі періоди роботи не підтверджені відомостями з індивідуального рахунку застрахованої особи. Представниця зауважила, що заробітна плата для обчислення пенсії враховується лише за період роботи до 01.01.1991. Крім того, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з розрахунком стажу позивачу не враховано періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2», з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис», з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст-Интернешнл» (а.с.39).
Відповідно до розрахунку заробітна плата з 1991 по 2020 роки не була врахована при обчисленні розміру пенсії(а.с.37).
На звернення позивача від 13.06.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 08.05.2024 №4889-3448/М-02/8-0900/24 повідомило, що на момент такого звернення страховий стаж позивача становить 29 років 3 місяці, однак для розрахунку розміру пенсії за віком відповідно до угоди стаж до 01.01.1991 становить 8 років 1 місяць. До страхового стажу не враховано періоди роботи в росії з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2», з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис», з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст-Интернешнл», оскільки зазначені періоди не підтверджені відомостями з індивідуального особового рахунку застрахованої особи. Заробітна плата для обчислення пенсії враховується за періоди роботи до 01.01.1991. Додатково повідомлено, що з 01.01.2023 російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вищевказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).
Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 14.08.1985 містяться записи:
- №13 від 01.09.1996 про прийняття майстром підземного і капітального ремонту нафтових і газових свердловин в ООО «Содружество Радужный-2» та №15 від 31.12.2009 про звільнення у зв`язку із закінчення строку дії дозволу на роботу;
- №16 від 10.02.2010 про прийняття в цех по поточному і капітальному ремонту нафтових і газових свердловин по ремонту свердловин, вахтовим методом роботи в ООО «Содружество Радужный-2» та запис №17 від 30.09.2010 про звільнення в порядку переведення в ООО «Содружество Сервис»;
- №18 від 01.10.2010 про прийняття в цех по поточному і капітальному ремонту нафтових і газових свердловин на посаду начальника цеху в порядку переведення та відповідно до запису №19 позивача було звільнено за власним бажанням 08.02.2011;
- №20 від 21.02.2011 про прийняття на роботу майстром капітального ремонту свердловин в ООО «Коми-Куэст Интернешнл» та запис №22 від 10.05.2015 про звільнення у зв`язку закінченням строку трудового договору.
Також у матеріалах справи містяться довідки про трудову діяльність позивача, а саме:
- архівна довідка від 15.04.2019 №254-М/01, видана архівним відділом адміністрації міста Радужний, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював в ООО «Содружество- Радужный-2» у період з 01.09.1996 по 31.12.2009, з 10.02.2010 по 30.09.2010 вахтовим методом (а.с.33);
- довідка від 14.04.2021 №43 видана ООО «Коми-Куэст Интернешнл» про, те що ОСОБА_1 дійсно працював майстром капітального ремонту свердловин у період з 21.02.2011 по 15.03.2011 та з 16.03.2011 по 10.05.2015, 12.05.2015 по 13.03.2016 старшим майстром капітального ремонту свердловин (а.с.59).
Крім того, у матеріалах справи містяться докази про проведення атестації робочих місць (а.с.59-60).
Відтак, судом з`ясовано що спірні періоди трудової діяльності підтверджено достатніми письмовими доказами, що не заперечується відповідачем, однак, зокрема, підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів стало припинення участі рф з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з цього приводу суд зазначає про таке.
Згідно з ч. 2 ст. 6 вказаної Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеної між Україною і росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Відповідно до абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Згідно зі ст. 12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993).
Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Отже, до 19.06.2023 Україна, як держава - учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відтак, суд вважає не обґрунтованими посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як на підставу для незарахування стажу позивача, припинення з 01.01.2023 участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Щодо посилань відповідача про відсутність відомостей з індивідуального особового рахунку застрахованої особи, суд зазначає про таке.
Так, Україна та російська федерація були учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
За приписами п.3 ст.6 Міжнародної Угоди від 15.04.1994 «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» (дата набрання чинності для України: 22.08.1995) встановлено, що працівники користуються правами і виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування.
Згідно зі ст.7 цієї Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку і розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.
Згідно з ч.1 ст.13 Закону рф «Про трудові пенсії» (в редакції, чинній на період роботи в рф) встановлено, що при підрахунку страхового стажу періоди роботи і (або) іншої діяльності, які передбачені статтями 10 і 11 цього Федерального закону, підтверджуються документами, що видаються в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами.
У матеріалах справи наявні письмові докази про те, що позивачу нараховувалася заробітна плата за оспорюваний період та з неї здійснювалося відрахування страхових внесків до пенсійного фонду держави, на території якої здійснювалася така діяльність, а саме довідка №45 від 14.04.2021, архівна довідка від 15.04.2019 №254-М/03 (а.с.41, 68).
Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при призначенні пенсії.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15.
Крім того, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, та, відповідно, це не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Відтак, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що періоди роботи 01.01.2004 по 31.12.2009, 10.02.2010 по 30.09.2010, з 01.10.2010 по 08.02.2011, з 21.02.2011 по 31.12.2011 належать до зарахування до страхового стажу позивача.
Відтак, суд вважає за доцільне, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії до страхового стажу період його роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2»; з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст- Интернешнл».
Щодо позовної вимоги здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати, яку позивач отримував протягом 1991-2020 років (відповідно до довідок ООО «Сибнефтесервис» №665 від 05.08.2020, №666 від 05.08.2020, №664 від 05.08.2020, №663 від 05.08.2020, ПАО «Варьеганнефтегаз» №01-39-ВНГ- 388 від 28.03.2019, №01-39/1035 від 25.05.2009, архівну довідку №254-М/03 від 15.04.2019, ООО «Коми-Куэст Интернешнл» №45 від 14.04.2021, ООО «Недра» №130 від 10.09.2018), суд зазначає про таке.
Згідно зі ст. 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Підпунктом 3 п. 2.1 Розділу 2 Порядку № 22-1 передбачено, що для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року згідно додатку 1 із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року згідно додатку 1.
Згідно з п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Підпунктом 3 п. 4.2 Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що орган, що призначає пенсію при прийманні документів перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Зміст зазначених норм права свідчить про те, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17, від 17.04.2018 у справі № 376/2559/17, від 25.09.2018 у справі № 539/1386/17, від 10.07.2019 у справі № 539/2726/16-а, від 05.03.2020 у справі № 539/3234/16-а, від 10.08.2020 у справі № 266/2743/17, від 08.07.2021 у справі № 359/5785/16-а, від 12.11.2021 у справі № 433/1436/17.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, однак при призначенні пенсії йому не враховані відомості довідок про заробітну плату від 05.08.2020 №665, від 05.08.2020 №666, від 05.08.2020 №664, від 05.08.2020 №663, від 28.03.2019 №01-39-ВНТ-388, від 25.05.2009 №01-39/1035, від 15.04.2019 №254-М/03, від 14.04.2021 №45, від 10.09.2018 №130, оскільки з 01.01.2023 рф в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд вказує, що відповідно до ч.2 ст. 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
За приписами статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Як зазначалось судом вище, у силу п. 2 ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і вихід України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення - 19 червня 2023 року і набрання чинності Законом №2783-ІХ від 01 грудня 2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», не є підставою для відмови в обчисленні пенсії позивача з урахуванням даних заробітної плати, отриманої на території рф, адже така отримана ним протягом 1991-2020 років.
Суд зауважує, що надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на отримання пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Крім того, суд зазначає що, зазначені вище довідки про заробітну плату містять примітку про те, що страхові внески до Пенсійного фонду рф нараховувались і виплачувались у відповідності до законодавства.
Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок, відповідачем суду не надано. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Відтак, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності окремих документів, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці, нарахування, обчислення і сплату страхових внесків тощо.
Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що довідки про заробітну плату від 05.08.2020 №665, від 05.08.2020 №666, від 05.08.2020 №664, від 05.08.2020 №663, від 28.03.2019 №01-39-ВНТ-388, від 25.05.2009 №01-39/1035, від 15.04.2019 №254-М/03, від 14.04.2021 №45, від 10.09.2018 №130 містять недостовірні дані.
Крім того, стаж роботи ОСОБА_1 , виходячи з наявних у справі розрахунків, за періоди з 1991 по 2003 роки та з 2012 по 2020 роки визнається пенсійним органом.
Відтак, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні розміру пенсії позивача протиправно не зараховано заробітну плату відповідно до довідок ООО «Сибнефтесервис» №665 від 05.08.2020, №666 від 05.08.2020, №664 від 05.08.2020, №663 від 05.08.2020, ПАО «Варьеганнефтегаз» №01-39-ВНГ- 388 від 28.03.2019, №01-39/1035 від 25.05.2009, архівну довідку №254-М/03 від 15.04.2019, ООО «Коми-Куэст Интернешнл» №45 від 14.04.2021, ООО «Недра» №130 від 10.09.2018.
Отже, на підставі вищенаведеного, слід визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не врахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії відомостей про заробітну плату, яку позивач отримував протягом 1991-2020 років відповідно до вищевказаних довідок.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 13.06.2022, варто звернути увагу на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подавались довідки щодо заробітної плати ще при зверненні із заявою про призначення пенсії (16.06.2022), що не спростовується відповідачем. Зважаючи на це, та з урахуванням вищевикладених обставин справи та правових висновків суду, та з огляду на те, що пенсія позивачу призначена з 13.06.2022, отже, на переконання суду, і відповідний перерахунок пенсії має бути проведений саме з цієї дати.
Відтак, з метою запобігання порушенню права позивача на належну йому пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2», з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст- Интернешнл» та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з моменту її призначення (13.06.2022), з урахуванням періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2»; з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст- Интернешнл», а також з урахуванням заробітної плати, яку позивач отримував протягом 1991- 2020 років (згідно довідок ООО «Сибнефтесервис» №665 від 05.08.2020, №666 від 05.08.2020, №664 від 05.08.2020, №663 від 05.08.2020, ПАО «Варьеганнефтегаз» №01-39-ВНГ- 388 від 28.03.2019, №01-39/1035 від 25.05.2009, архівну довідку №254-М/03 від 15.04.2019, ООО «Коми-Куэст- Интернешнл» №45 від 14.04.2021, ООО «Недра» №130 від 10.09.2018).
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Суд зазначає, що жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн, понесення яких підтверджується квитанцією від 16.05.2024, яка міститься серед матеріалів справи.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії до страхового стажу період його роботи з 01.01.2004 по 31.12.2009 та з 10.02.2010 по 30.09.2010 в ООО «Содружество Радужный-2»; з 01.10.2010 по 08.02.2011 в ООО «Содружество-Сервис»; з 21.02.2011 по 31.12.2011 в ООО «Коми-Куэст- Интернешнл», а також відомості про заробітну плату, яку позивач отримував протягом 1991- 2020 років (згідно із довідками ООО «Сибнефтесервис» №665 від 05.08.2020, №666 від 05.08.2020, №664 від 05.08.2020, №663 від 05.08.2020, ПАО «Варьеганнефтегаз» №01-39-ВНГ- 388 від 28.03.2019, №01-39/1035 від 25.05.2009, архівну довідку №254-М/03 від 15.04.2019, ООО «Коми-Куэст- Интернешнл №45 від 14.04.2021, ООО «Недра» №130 від 10.09.2018).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.