Справа № 140/5050/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5050/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду поданих та направлених Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2015 №850; зобов`язання розглянути по суті заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до положень пунктів 9, 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.10.2012 позивач був звільнений зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штату на підставі наказу УМВС №346 від 01.10.2012, що підтверджується записом із трудової книжки серії НОМЕР_1 .

13.08.2023 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, довічно, захворювання ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

У жовтні 2023 року позивач вийшов на пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.10.2023.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №026637 від 13.09.2023 ступінь втрати працездатності становить 60% одноразово. В пункті 5 вказаної довідки зазначено: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС".

У подальшому, після проходження огляду медико-соціальною експертною комісією, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Листом від 06.03.2024 № 487/05/28-2024 у відповідь на вказану заяву позивачу повідомлено, що з надісланих матеріалів, установлення заявникові другої групи інвалідності та 60% втрати професійної працездатності (2023 рік) відбулось у період понад два роки від дати встановлення йому 15% втрати працездатності (2002 рік), що згідно з умовами п. 4 Порядку №850 не дає підстав для розгляду надісланих матеріалів згідно з Порядком №850. Враховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повертаються без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Позивач не згідний з такими діями та вказує на те, що відповідно до пункту 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або до уповноваженої установи МВС для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, законодавець поклав на відповідача обов`язок за результатами розгляду документів про призначення одноразової грошової допомоги прийняти одне з двох можливих рішень: 1) про призначення одноразової грошової допомоги або 2) про відмову в її призначенні.

Відтак, можливість повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги без прийняття рішення не передбачена Порядком №850.

Натомість, відповідач, ухиляючись від прийняття жодного із зазначених рішень, листом від 06.03.2024 №487/05/28-2024 повернув документи відправнику, без прийняття рішення, що не відповідає вимогам Порядку №850.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача МВС України надіслав відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що аналіз норм Порядку № 850 дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України.

При цьому, саме лише подання позивачем передбачених пунктом 7 Порядку № 850 документів, не свідчить про наявність у позивача безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів.

Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України за дорученням керівництва МВС України спільно із уповноваженими підрозділами апарату Міністерства було розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку № 850, надіслані Ліквідаційною комісією УМВС України в Кіровоградській області, та повернуто їх як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок № 850.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Із надісланих матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги з`ясовано, що установлення позивачу другої групи інвалідності та 60% втрати професійної працездатності (2023 рік) відбулося в період понад два роки від дати встановлення 15% втрати професійної працездатності (2002 рік), що суперечить умовам пункту 4 Порядку № 850 та не дає права на призначення одноразової грошової допомоги.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог та відмовити у стягненні витрат на професійну правову допомогу, оскільки такі витрати не доведені позивачем.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 у 1978 році був прийнятий на службу в поліцію, що підтверджується записом із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.11-17).

21.11.2002 Військово-лікарська комісія здійснила огляд позивача та встановила наступний діагноз: деформуючий спондильоз, остеохондроз шийного відділу хребта Пст (грижі Шморля, унковертебральний артроз). Хронічна рецидивуюча цервікокраніалгія в стадії нестійкої ремісії. Ознаки хронічної недостатності кровообігу у вертебробазилярному басейні, вестибулопатія. Дискиркуляторна енцефалопатія І-Пст.складного генезу (вертеброгенного, атеросклерозичного). Ангіопатія сітківки обох очей (ОД=1,0, OS=-1.0). Сезонний алергічний риніт. Хронічний періодонтиз, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №603. Та постановлено ВЛК про причинний зв`язок захворювання ТАК, пов?язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.22).

01.10.2012 позивач був звільнений зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штату на підставі наказу УМВС №346 від 01.10.2012, що підтверджується записом із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

З копії виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №343743 від 13.09.2023, вбачається, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, довічно. Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с.21 ).

В жовтні 2023 року позивач вийшов на пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.10.2023 (а.с. 10).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №026637 від 13.09.2023 ступінь втрати працездатності становить 60% одноразово.В пункті 5 вказаної довідки зазначено: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС" (а.с.20).

Позивач через Ліквідаційну комісію УМВС України в Кіровоградській області звернувся до відповадача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи інвалідності, надавши необхідні документи.

Листом «Про повернення матеріалів» від 28.03.2024 № 8726-2024 у відповідь на вказану заяву (№487/05/28-2024 від 06.03.2024) позивачу повідомлено, що з надісланих матеріалів, установлення заявникові другої групи інвалідності та 60% втрати професійної працездатності (2023 рік) відбулось у період понад два роки від дати встановлення йому 15% втрати працездатності (2002 рік), що згідно з умовами п. 4 Порядку №850 не дає підстав для розгляду надісланих матеріалів згідно з Порядком. Ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повертаються без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства (а.с.19).

Позивач вважаючи, що вказана бездіяльність відповідача (щодо не прийняття рішення за його зверненням) порушує його законні права та інтереси, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Однак п.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Статтею 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми (пункт 4 Постанови №850).

Згідно з пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку №850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до п.9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або до уповноваженої установи МВС для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, Порядком №850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме Міністерство внутрішніх справ України.

При цьому, суд повторює,що вважає за необхідне зазначити, що пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

Проте, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07. 2015 №580-VІІІ право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ.

Тобто, аналіз наведених вище норм чинного законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ, а обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Листом від 28.03.2024 № 8726-2024 відповідачем повернуто матеріали (заяву з додатками) позивачу ОСОБА_1 без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Окрім того, в листі вказано, що з надісланих матеріалів, установлення заявникові другої групи інвалідності та 60% втрати професійної працездатності (2023 рік) відбулось у період понад два роки від дати встановлення йому 15% втрати працездатності (2002 рік), що згідно з умовами п. 4 Порядку №850 не дає підстав для розгляду надісланих матеріалів згідно з Порядком.

Відповідно до п.14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ (пункти 9, 10 Порядку № 850).

З системного аналізу вищенаведених норм, суд зазначає, що передумовою отримання особою одноразової грошової допомоги, є звернення до уповноваженого органу, в цьому випадку Головне управління МВС України в Кіровоградській області із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

Тобто, на Головне управління МВС України в Кіровоградській області покладено обов`язок направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства внутрішніх справ України віднесено прийняття відповідного рішення.

Таким чином, компетентним органом з прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, є Міністерство внутрішніх справ України, яким питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у встановленому законодавцем порядку не вирішувалося.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі №530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 361/7249/17 та постанові Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі №554/5405/17 (провадження №К/9901/25388/18).

Верховний Суд у Постанові від 30.01.2018 (справа 822/1579/17) вказав, що після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Однак, судом встановлено, що відповідач не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, листом від 28.03.2024 № 8726-2024 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу повернув до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Кіровоградській області.

Відтак спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачеві ІІ групи інвалідності, Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850 не передбачені, а тому позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо повернення матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2015 №850 та зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву і документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищевказане висновки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги №18/04/24 від 18.04.2024, укладеного між адвокатом Хвищук Н.В. та Совєтовим В.В., додаткової угоди №1 від 30.04.2024 до договору №18/04/24 від 18.04.2024, акта про надання послуг правничої допомоги від 30.04.2024, рахунка №01 від 30.04.2024 (а.с. 29-33).

Відповідно до акта надання послуг правничої допомоги від 30.04.2024 адвокатом Хвищук Н.В. надано позивачу послуги з попередньої консультації, ознайомлення з документами клієнта, пошук та правовий аналіз законодавства, складання позовної заяви про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії 4000 грн.

Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову та недоведеністю.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що розглядувана справа незначної складності; спірні правовідносини регулюються нормами одного закону та Порядку №850 та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів не передбачають. При цьому такі послуги, як ознайомлення з документами клієнта, правовий аналіз законодавства охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 72, 77, 94, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справу України щодо повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2015 №850

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву і документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Стягнути з бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Міністерство внутрішніх срав України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ).

Суддя Т.М. Димарчук