Справа № 300/3153/24
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2024 р. справа № 300/3153/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також - позивач ОСОБА_2 ), 23.04.2024 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 12.01.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 12.01.2024.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Керуючись своїм правом, 11.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки. Відповідач листом від 12.02.2024 №1711-539/К-02/8-0900/24 повідомив про відмову в призначенні пенсії за віком на загальних підставах, оскільки позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону №1058-IV та статті 13 Закону №1788-XII. Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви (а.с.21-22).
30.04.2024 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунуто, відтак ухвалою від 03.05.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні (а.с.26-27).
17.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області, у якому представник відповідача заперечила проти доводів представника позивача. Представник зазначила, що позивач з 12.01.2019 отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно статті 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". З 01.01.2004 набрав чинності ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 призначається за наявності стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці протягом повного робочого дня в чоловіків 12 років 6 місяців (або не менше половини на таких роботах 6 років 3 місяці). Пенсія призначається після досягнення 55 років. Отже, пенсія за віком по Списку №2 є різновидом пенсії за віком, оскільки на її призначення мають право особи, які досягли встановленого законодавством віку. Позивач просить про призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), а тому показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком. Просила у задоволенні позову відмовити (а.с.31-32).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_2 з 12.01.2019 отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно статті 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Із 01.11.2023 позивачці проведено перерахунок пенсії, при цьому застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки.
11.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
Відповідач листом від 12.02.2024 №1711-539/К-02/8-0900/24 повідомив про відмову в призначенні пенсії за віком на загальних підставах, оскільки позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону №1058-IV та статті 13 Закону №1788-XII (а.с. 9 та зворотна сторона).
Вважаючи такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправними, позивач звернувся через свого представника до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Як зазначалося судом вище, позивач з 12.01.2019 отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно статті 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З 01.01.2004 набрав чинності ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 призначається за наявності стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці протягом повного робочого дня в чоловіків 12 років 6 місяців (або не менше половини на таких роботах 6 років 3 місяці). Пенсія призначається після досягнення 55 років.
Отже, пенсія за віком по Списку №2 є різновидом пенсії за віком, оскільки на її призначення мають право особи, які досягли встановленого законодавством віку.
Позивач просить про призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), а тому показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, позивач, при поданні позову, як на підставу своїх вимог посилається на лист від 12.02.2024 №1711-539/К-02/8-0900/24, який не є рішенням у розумінні ч.2 ст. 2 КАС України та не порушує права та інтереси позивача.
Суд зазначає, що у згаданому листі від 12.02.2024 відповідач не приймав рішення про відмову щодо перерахунку та виплати пенсії за віком, із застосуванням показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як співвідношення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Отже відносини, які склалися між відповідачем та позивачем у даній справі, унормовані положеннями Закону України "Про звернення громадян", згідно з якими відповідачем на звернення, яке надійшло засобами поштового зв`язку, про отримання інформації щодо призначення пенсії надано письмову відповідь листом від 07.07.2023 (а.с.34).
Аналогічна правова позиція у справах з подібними правовідносинами міститься у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 (справа №636/863/17), від 12.09.2019 (справа №158/1226/16-а).
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що у спірному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області діяло правомірно та, як наслідок, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Сторонам рішення надіслати через підсистему Електронний суд.
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ Мої справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.