Справа № 580/3026/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3026/24 Головуючий у І інстанції - Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.02.2024 № 72 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992 (00 років 09 місяців 05 днів) в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі, період підприємницької діяльності з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів) та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 21.02.2024.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивачка вказала, що Відповідачами не було враховано період її роботи в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі з 01.01.1992 по 05.10.1992 до страхового стажу, оскільки вказаний стаж набутий в Російській Федерації. Такі дії вважає безпідставними, оскільки періоди трудової діяльності належним чином підтверджується трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Знаходження підприємств на території держави агресора не є підставою для позбавлення її права на пенсію.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не врахувало до страхового стажу Позивачки період підприємницької діяльності з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.02.2024 № 72 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992 (00 років 09 місяців 05 днів) в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі, а також період підприємницької діяльності з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів) до пільгового стажу необхідного для призначення їй пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що до загального страхового стажу Позивачки не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Відповідач також зазначає, що на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

На підставі наданих Позивачкою документів до її страхового стажу зараховано наступні періоди здійснення підприємницької діяльності:

1) згідно довідки ГУ ПФУ від 26.07.2019 № 66788/05-02 зараховано періоди:

- з 23.11.1995 по 31.12.1995;

2) згідно довідки ГУ ПФУ від 11.07.2019 № 62620/05-02 зараховано періоди:

- з 01.07.2000 по 31.12.2000;

- з 01.01.2001 по 31.12.2001;

- з 01.01.2002 по 31.12.2002;

- з 01.01.2003 по 31.12.2003.

Позивачка, при зверненні за призначенням пенсії не надавала жодних документів, які б підтверджували сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України в інший спірний період.

Таким чином, інші спірні періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу Позивачки, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.02.2024 подала до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заяву про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказану заяву розглянуто за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та 29.02.2024 прийнято рішення № 72 (а.с. 61) про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, у вказаному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначило, що Позивачка має 19 років 04 місяці 09 днів страхового стажу.

До страхового стажу Позивачки не зараховано:

- періоди роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Крім того, на переконання Позивачки, відповідно до розрахунку страхового стажу (а.с. 67), до страхового стажу останньої також не зараховано період підприємницької діяльності з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів).

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, Позивачка звернулася до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, тобто оформлені належним чином, що не викликає сумніву щодо їх достовірності, тому період роботи Позивачки з 01.01.1992 по 05.10.1992 (00 років 09 місяців 05 днів) в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі підлягає зарахуванню до її пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Крім того, із наявних у матеріалах справи доказів судом першої інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 65256101 Позивачку 26.10.1995 зареєстровано як фізичну особу-підприємця.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що період здійснення ОСОБА_1 своєї підприємницької діяльності, зокрема з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів) підлягають зарахуванню до страхового стажу у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків.

На підставі вищевикладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.02.2024 № 72.

З метою ефективного захисту прав Позивачки від порушень з боку суб`єкта владних повноважень суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву Позивачки від 21.02.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у рішенні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів у трудовій книжці Позивачки від 17.12.1984 НОМЕР_1 , остання, зокрема в період з 01.01.1992 по 05.10.1992 працювала в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі на посаді лікаря функціональної діагностики.

Як зазначено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в оскаржуваному рішенні, до загального страхового стажу Позивачки не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в апеляційній скарзі вказано, що 19.06.2023 припинена для України дія Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів.

Виходячи з вищезазначеного, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з тим, Позивачка набула трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, враховуючи стаж, який вона заробила на законних підставах, на підставі того, що Україною у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво та обмін поштою з країною-агресором.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці Позивачки, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не надано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вищенаведеним органом Пенсійного фонду безпідставно не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992 в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі на посаді лікаря функціональної діагностики, який дає право на призначення пенсії за віком, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо адміністративного позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 період підприємницької діяльності з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів), колегією суддів встановлено наступне.

Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 01 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Позивачка в позовній заяві просила, зокрема зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати їй період підприємницької діяльності з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів).

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що зокрема період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, зокрема з 26.10.1995 по 13.05.2004 (08 років 06 місяців 18 днів) підлягають зарахуванню до страхового стажу Позивачки у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до розрахунку страхового стажу (а.с. 67), до страхового стажу Позивачки зараховано період діяльності з 05.06.1995 по 22.11.1995 та з 23.11.1995 по 31.12.1995. Також, Пенсійним органом зараховано періоди: з 01.07.2000 по 31.12.2000; з 01.01.2001 по 31.12.2001; з 01.01.2002 по 31.12.2002; з 01.01.2003 по 31.12.2003.

Таким чином, органом Пенсійного фонду зараховано частину оскаржуваного Позивачкою періоду діяльності, а саме з 26.10.1995 по 31.12.1995, та з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Отже, дослідженню підлягає період з 01.01.1996 по 30.06.2000, та з 01.01.2004 по 13.05.2004.

Щодо періоду підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 30.06.2000, колегія суддів звертає увагу, що Позивачкою на підтвердження вказаного стажу було надано:

- Свідоцтво № 65256101 від 26.10.1995 про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності;

- Патент серії НОМЕР_2 від 30.12.1996, з терміном дії з 01.01.1997 по 31.01.1998;

- Дозвіл на право роздрібної торгівлі виданого на підставі рішення № 1234 від 04.03.1997;

- Ліцензію на право роздрібної торгівлі непродовольчими товарами № 15223 від 07.04.1997, дійсною з 01.04.1997 по 01.04.2000;

- Патент серії НОМЕР_3 від 01.09.1998, з терміном дії з 01.09.1998 по 31.10.1998,

- Акт перевірки повноти нарахувань та своєчасності сплати збору до Пенсійного фонду України громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю від 17.07.1998 № 730, згідно якого Позивачкою в період 1995, 1996, 1997, І квартал 1998 року сплачено збір до Пенсійного фонду України;

- Договір на оренду торгового місця від 02.01.1999 № 633, укладений між Черкаським обласним об`єднанням ринків (Об`єднання), та Позивачкою (Орендар), за умовами якого Об`єднання надає Орендарю в користування місце для торгівлі № 1066 на ринку «Криваліївка». Строк дії договору з 02.01.1999 по 31.12.1999.

Крім того, листом ГУ ДФС у Черкаській області «Про надання інформації» від 16.07.2019 № 7802/50/23-00-50-13, на заяву щодо надання довідки з 1998 по 2000 роки про сплачені податки повідомлено Позивачку, що на обліку в ДПІ у м. Черкасах як фізична особа-підприємець остання перебувала з 26.10.1995 по 13.05.2004.

Згідно наказу міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, термін зберігання облікових справ платників податків становить 5 років після припинення діяльності.

В зв`язку з вищевикладеним, ГУ ДФС у Черкаській області вказало, що надати довідку щодо сплачених податків ОСОБА_1 немає можливості.

Приймаючи до уваги викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності підлягає зарахуванню до страхового стажу зокрема з 01.01.1996 по 31.03.1998, з 01.09.1998 по 31.10.1998.

Щодо періоду підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 13.05.2004, колегією суддів встановлено наступне.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 580/3420/20 зазначив, що відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

На підставі вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Проте, колегія суддів звертає увагу, що Позивачкою будь-які відомості про сплату страхових внесків за вищевказаний період надано не було, та такі відсутні в даній адміністративній справі, а колегією суддів не встановлено.

Отже, факт сплати Позивачкою внесків на соціальне страхування за цей період не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином, спірний період з 01.01.2004 по 13.05.2004 не підлягає зарахуванню до страхового стажу Позивачки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати Позивачці період підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 31.03.1998, з 01.09.1998 по 31.10.1998 (2 роки 05 місяців 00 днів).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області необхідно задовольнити частково, змінити резолютивну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992 (00 років 09 місяців 05 днів) в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі, а також період підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 31.03.1998, з 01.09.1998 по 31.10.1998 (2 роки 05 місяців 00 днів) до пільгового стажу необхідного для призначення їй пенсії за віком.». В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в резолютивній частині, в іншій частині судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року - змінити виклавши третій абзац резолютивної частині в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи період роботи з 01.01.1992 по 05.10.1992 (00 років 09 місяців 05 днів) в міській лікарні № 4 м. Комсомольск-на-Амурі, а також період підприємницької діяльності з 01.01.1996 по 31.03.1998, з 01.09.1998 по 31.10.1998 (2 роки 05 місяців 00 днів) до пільгового стажу необхідного для призначення їй пенсії за віком.».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк