Справа № 420/29588/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/29588/23

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А. Дата і місце ухвалення: 25.04.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ021455 від 16.10.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що спірною постановою її незаконно притягнуто до відповідальності за порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн., оскільки на момент проведення рейдової перевірки вона не була суб`єктом господарювання, тобто автомобільним перевізником у розумінні ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач стверджувала, що 09.09.2023р. її чоловік ОСОБА_2 перевозив власне зерно на транспортному засобі, оформленому на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, позивач посилалася на те, що відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області не повідомив її належним чином про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим порушив її право на надання відповідних пояснень та доказів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 25.04.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення її позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на порушення відповідачем п.26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567, яким передбачено розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Недотримання відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області зазначеної норми є самостійною підставою для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ021455 від 16.10.2023р.

Також, апелянт посилається на те, що у даному випадку ні ОСОБА_1 , а ні її чоловік ОСОБА_2 не являються суб`єктами господарювання, здійснювали перевезення власного зерна, вирощеного на належній їм земельній ділянці, у зв`язку з чим до них не може бути застосований адміністративно-господарський штраф на підставі ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Державна служба України з безпеки на транспорті подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності у особи порушника статусу підприємця. Акт перевірки підписано водієм ОСОБА_2 без зауважень та без зазначення, що вантаж перевозився для власних потреб. Щодо повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, то відповідач стверджує, що ним завчасно 03.10.2023р. надіслано на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розгляд 16.10.2023р. справи, однак відповідне поштове відправлення позивач отримала тільки 18.10.2023р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником вантажного транспортного засобу Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 .

09.09.2023р. о 23 год. 15 хв. старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Руцинським О.А., на ділянці дороги Одеська обл. а/д М-16 кут дороги Т-1619, було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, який належить ОСОБА_1 і яким керував водій ОСОБА_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт від 09.09.2023р. №016784, в якому зафіксовано порушення абзацу 3 частини першої статті ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, відсутня товарно-транспортна накладна та тахокарти за 09.09.2023р.

В акті зазначено, що транспортний засіб обладнаний аналоговим тахографом; зі слів водія транспортний засіб здійснював перевезення насіння соняшнику.

Акт перевірки від 09.09.2023р. №016784 підписано водієм ОСОБА_2 без зауважень.

03.10.2023р. відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області надіслав ОСОБА_1 (с.Чорна, Окнянський р-н, Одеська обл.) запрошення на розгляд 16.10.2023р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту перевірки від 09.09.2023р. №016784.

Відповідне поштове відправлення вручено ОСОБА_1 18.10.2023р., що сторонами не заперечується.

16.10.2023р. відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області винесено постанову № ПШ021455 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач не заперечує відсутність під час перевезення документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, суд визнав необґрунтованими твердження ОСОБА_1 , що вона не є суб`єктом господарювання, а її чоловіком - водієм вантажного транспортного засобу здійснювалось перевезення власного вантажу (зерно). Суд зазначив, що позивач не надала жодного належного та допустимого доказу, які дають підстави вважати, що вона не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». До того ж, судом враховано, що ТЗ обладнано аналоговим тахографом і під час перевірки водієм ТЗ не надано пояснень та їх документального підтвердження щодо перевезення власного вантажу. За висновками суду, відповідачем дотримано вимоги Порядку №1567 щодо повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Суд зазначив, що відсутність позивача при розгляді справи не позбавляє її права на оскарження в подальшому прийнятого рішення, зазначеним правом ОСОБА_1 скористалася та реалізувала його шляхом звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі Порядок №1567).

Пунктом 2 Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 14 Порядку №1567 обумовлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно частин 1 та 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону №2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішнього перевезення вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, зокрема, зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі записи (тахокарти) щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення, що передбачено положеннями Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010р., та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010р. №340.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує факт відсутності під час проведення 09.09.2023р. рейдової перевірки транспортного засобу марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, товарно-транспортної накладної та тахокарти за 09.09.2023р.

Також, позивач не заперечує тієї обставини, що відповідний транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом.

Свої твердження про незаконність спірної постанови ОСОБА_1 , передусім, обґрунтовує тим, що вона не є автомобільним перевізником, який може нести відповідальність відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу.

Так, відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за вказаною нормою несуть автомобільні перевізники.

Згідно ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

З вказаної норми слідує, що до автомобільних перевізників, які є відповідальними за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відносяться не тільки суб`єкти господарювання, а й фізичні особи, що здійснюють перевезення (вантажне, пасажирське) без мети отримання прибутку.

Положення Закону №2344-III не ставлять у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності у особи порушника статусу підприємця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про непідтвердженість у спірному випадку використання транспортного засобу позивачем для власних потреб. В матеріалах справи відсутні докази, з яких являлося б за можливе встановити факт перевезення 09.09.2023р. о 23 год. 15 хв. на ділянці дороги Одеська обл. а/д М-16 кут дороги Т-1619 транспортним засобом марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, який належить ОСОБА_1 , власного зерна позивача, вирощеного на належній їй земельній ділянці.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023р. у справі №640/27759/21 норми законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника. Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водій транспортного засобу ОСОБА_2 під час перевірки не надав жодних документів та пояснень з приводу того, що ним здійснюється перевезення власного зерна. З актом перевірки водій був ознайомлений, що свідчить його особистий підпис, будь-яких зауважень до змісту акту ним не висловлено.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не повідомлено ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно п.26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Пунктом 27 Порядку №1567 визначено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав, керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вже зазначалося колегією суддів, 03.10.2023р. відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області надіслав ОСОБА_1 (с.Чорна, Окнянський р-н, Одеська обл.) запрошення на розгляд 16.10.2023р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту перевірки від 09.09.2023р. №016784.

Відповідне поштове відправлення вручено ОСОБА_1 18.10.2023р., тобто після прийняття відповідачем спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ021455 від 16.10.2023р.

Колегія суддів наголошує, що можливе формальне недотримання відповідачем приписів п. 26 Порядку №1567, що виразилося в даному випадку у не отриманні зворотного поштового повідомлення про вручення позивачу запрошення, не є підставою для скасування спірної постанови про накладення штрафу, оскільки ОСОБА_1 реалізувала своє право довести відсутність підстав для притягнення її до відповідальності за ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» шляхом звернення з позовом до суду про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ021455 від 16.10.2023р. Доводи ОСОБА_1 про незаконність вказаної постанови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанцій.

За таких обставин, сам лише факт відсутності доказів вручення позивачу запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на думку колегії суддів, не може бути достатньою підставою для задоволення позову з огляду на підтвердження матеріалами справи порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 таких висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 липня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук