Справа № 580/11038/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.06.2023 №0-2309-UA0022110 форми «Ф» про визначення грошового зобов`язання ОСОБА_1 за 2022 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 114 341, 50 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_1 обліковується об`єкт нерухомого майна, зокрема, адміністративно-господарської будівлі, загальною площею 3 518,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Черкаській області проведено розрахунок податку на об`єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності за 2022 рік та прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 №02308-UA0022110 форми «Ф» за податковий період 2022 року за будівлі промисловості та склади по АДРЕСА_1 , яким нараховане податкове зобов`язання у сумі 114 341,50 грн (з урахуванням мінімальної заробітної плати на 01.01.2022 - 6 500 грн.) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичної особи, яка є власником об`єкта нежитлової нерухомості (код платежу 18010300).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся до ДПС України зі скаргою, в якій просив про його скасування.

Рішенням від 17.10.20123 №31291/16199-00-06-01-08-06 ДПС України податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 №02308- НОМЕР_1 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим податковим органом рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у позивача відповідно до вимог податкового законодавства України наявний обов`язок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, нарахування податкового зобов`язання здійснене з урахуванням рішення Черкаської міської ради від 27.06.2019 №2-4692 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси», що набрало чинності з 01.01.2020. Твердження позивача про неправильний розрахунок санкції не знайшли свого підтвердження, оскільки станом на 01.01.2022 мінімальна заробітна плата становила 6500 грн., а тому розрахунок відповідача є правомірним і правильним.

Апелянт у своїй скарзі не заперечує обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак останній виклав непогодження з розміром нарахованої йому суми податку, оскільки застосування податковим органом мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 суперечить встановленому рішенням Черкаської міської ради від 27.06.2019 №2-4692 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси» розміру та ставці такого податку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Приписами ст.19 Конституції України також проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації чи особи, котрим законом делеговано виконання повноважень органів публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 4.3 ст.4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, відповідно до п.4.4 ст.4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст. 12 ПК України.

Згідно ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп.10.1 та10.2 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

За приписами п.12.3 ст. 12ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно з пп.12.3.3 п.12.3 ПК України сільські, селищні, міські ради надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів та про внесення змін до таких рішень.

Якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення.

Відповідно пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

Відповідно до п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3. прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пунктом 12.5 ст.12 ПК України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 ПК.

Згідно з пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (пп. 266.3.1, пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

За приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка від 27.09.2023 №348178292) фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є власником адміністративно-складської будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , номер об`єкта в РПВН 14407751) - дата державної реєстрації 27.05.2019.

Отже, позивач, в силу пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Черкаської міської ради від 27.06.2019 №2-4692 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси», що набрало чинності з 01.01.2020, встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як вже було зазначено апеляційним судом, податковим законодавства встановлено, що якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази прийняття Черкаською міською радою нового рішення, то залишаються діяти ставки податку, встановлені рішенням від 27.06.2019 №2-4692.

З матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_1 обліковується об`єкт нерухомого майна, зокрема, адміністративно-господарської будівлі (будівлі промисловості та склади), загальною площею 3 518,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатком 1 до рішення від 27.06.2019 №2-4692 встановлена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості фізичних та юридичних осіб (будівлі промисловості та склади) 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати: з 1 січня - 6 500 гривень, з 1 жовтня - 6 700 гривень.

Отже, розрахунок податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік є таким: 0,5 (ставка, установлена рішенням №2-4692) х 6 500,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2022) х 3 518,20 (площа нерухомого майна) = 114 341,50 грн.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та правильність визначення податкових зобов`язань за 2022 рік відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.06.2023 №0-2309-UA0022110.

Твердження апелянта про те, що рішенням Черкаської міської ради від 27.06.2019 №2-4692 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси» встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати встановленої саме на 01.01.2019 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки таке рішення не містить конкретизації розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому, зазначеним рішенням визначено лише ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка з огляду на неприйняття міською радою нового рішення залишається чинною, втім, приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України регламентовано, що для обрахунку податку застосовується розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, доводи та аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, водночас, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Мельничук В.П.

Оксененко О.М.