Справа № 200/1728/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

18 липня 2024 року справа №200/1728/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року (повне судове рішення складено 10 червня 2024 року) у справі № 200/1728/23 (головуючий суддя в І інстанції Христофоров А.Б.; судді: Галатіна О.О., Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання порушення прав ОСОБА_1 через неналежний розгляд скарги «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та про зобов`язання Національного Банку України в строк, встановлений судом, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 «на порушення ліцензійних умов ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) з наданням обґрунтованих відповідей на всі порушені в ній питання, - відмовлено повністю.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 200/1728/23 скасовано. Позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Національного банку України, які виявилися у ненаданні повної аргументованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023). Зобов`язано Національний банк України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року задоволено. Застосовано судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/1728/23 шляхом зобов`язання Національний банк України подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про повне виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 200/1728/23 у двомісячний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

01 квітня 2024 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов звіт Національного банку України про повне виконання постанови апеляційної інстанції по вказаній справі. Так, на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року Національним банком України повторно розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023 та надано відповідь за вих. № 14-0004/24106 від 27.03.2024.

У відповіді вказано, що 17 березня 2023 року ОСОБА_1 у відповідності до Закону № 393/96-ВР, подано скаргу на порушення ліцензійних умов ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", у якій він просив захистити його права, як споживача у визначений законом спосіб, та надати правдиву відповідь про вжиті Національним банком заходи реагування за скаргою.

У листі вказано, що Національний банк згідно з статтею 2 Закону України "Про Національний банк України" є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 7 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк здійснює, зокрема, такі функції, як державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ та інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги в межах, визначених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та іншими законами України; захист прав споживачів фінансових послуг, що надаються банками, а також іншими фінансовими установами та особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк; нагляд за додержанням банками, іншими фінансовими установами, особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та колекторськими компаніями законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, у тому числі вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки). Повноваження, якими наділений Національний банк з метою державного регулювання та здійснення захисту прав споживачів фінансових послуг, основні завдання у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг та принципи, якими повинен керуватися Національний банк при здійснені нагляду за діяльністю на ринках фінансових послуг визначені статтями 21, 23, Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії".

Національний банк України з огляду на наведені вище положення законодавства та з метою вирішення поставлених у скарзі питань (із урахуванням ґрунтовного й всебічного їх вивчення), повідомив ОСОБА_1 про наступне.

Щодо питання, зазначеного у Скарзі: "Як можна відступити те чого не існує? (це до ФОП)" повідомлено, що оскільки у Державному реєстрі фінансових установ, реєстрі колекторських компаній та реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, відсутні відомості про ФОП ОСОБА_2 , а отже нагляд за діяльністю ФОП ОСОБА_2 не належить до повноважень Національного банку. Зважаючи на вказане, з метою належного розгляду даного питання, які стосуються врегулювання відносин з ФОП ОСОБА_2 . Національний банк 06.12.2023 направив Скаргу ОСОБА_1 за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Щодо питання, зазначеного у Скарзі: "Як можна застосувати факторинг чи отримувати право вимагати те чого не існує? (Це до ТОВ)" повідомлено, що порядок відступлення права вимоги визначено положеннями глави 47 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України), при цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, то відповідно до частини другої статті 518 ЦК України, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Згідно з абзацом першим частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до умов пункту 8.1. укладеного 31.03.2021 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0, "Клієнт отримує товари (послуги) у Постачальника на умовах цього Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечує надання товарів (послуг) Клієнту. В момент підписання цього Договору всі існуючі і майбутні права Постачальника за цим Договором відступаються на користь Процесинг-центра". Умовами пункту 7 Договору визначено, що "Процесинг-центр: ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", Код за , свідоцтво Нацкомфінпослуг ФК № 450 від 12.12.2013 року". Відповідно до наданої ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" інформації на запити Національного банку, що були направлені до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" в процесі здійснення детального розгляду скарг ОСОБА_1 , між ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП". ОСОБА_1 повідомлено, що у нього виникла заборгованість, права вимоги за якою, відповідно до умов Договору перейшли до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП".

Вказано, що відтак, не вбачається порушення порядку відступлення права вимоги визначеного положеннями глави 47 ЦК України та порядку здійснення фінансування під відступлення права грошової вимоги визначеного положеннями глави 73 ЦК України.

Щодо питання, зазначеного у Скарзі: "..ХТО та ЩО мені передав в оренду на умовах лізингу і який статус у ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП» зазначено, що фізичні та юридичні особи як учасники цивільних відносин врегульовують особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) відповідно до цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 526, 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Звернуто увагу, що згідно частини 1 статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Вказано, що з аналізу правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" Національний банк України дійшов висновку, що з ОСОБА_1 було укладено договір прямого лізингу (оскільки він не здійснював попередню домовленість з лізингодавцем та не встановлював будь-які умови чи специфікації до майна, яке бажав взяти у володіння чи користування), за яким лізингодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 .

Вказано також про те, що рішенням Авдіївського міського суду Донецької області 22 лютого 2023 року у справі № 217/100/22 за позовом ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" до ОСОБА_1 за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було встановлено, що товаром/послугою згідно п. 1 Договору та рахунку № 34727 від 31.03.2021 є: AMD RYZEN(Vinga CS110В /Вентилятор be quiet! Pure Wings 2/ AMD Ryzen 5 1600X/ Кулер DeepCool Gamma Archer PRO /8GB DDR4 - 2400 RAM/ GeForce GTX 1650, 4GB/ B450MH, миша комп`ютерна, клавіатура акційна від Prime, флешка на 8GB, ігрова поверхня Gembird MP-AlBl-Grey, встановлення Антивірусу "Total Security 360 Захисти свої інвестиції".

Щодо статусу ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" інформовано, що станом на дату укладення Договору ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" було унесене до Державного реєстру фінансових установ відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) від 12.12.2013 № 4499 та мало чинні ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 02.03.2017 № 455, надання коштів у позику, в том числі і на умовах фінансового кредиту, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 13.06.2019 № 1112.

Також вказано, що станом на дату укладення Договору ТОВ "ФК"ФАНГАРАНТ ГРУП" мало право на здійснення діяльності із надання послуг, в тому числі - факторингу.

Щодо питання, яке стосується здійснення перевірки ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" на дотримання вимог статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" зауважено наступне. У розділі 1 даного листа позивачу надано інформацію щодо відсутності у Національного банку повноважень стосовно здійснення нагляду за діяльністю ФОП ОСОБА_2 .

Стосовно дотримання ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" повідомлено, що відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-IX від 04.02.2021 року цей закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування та застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" можуть застосовуватися положення Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР (далі - Закон № 723/97-ВР) від 16.12.1997 року. Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Закон № 723/97-ВР регулює загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, який є непрямим лізингом у відповідності до частини 1 статті 806 ЦКУ, відповідно даний закон не може застосовуватися до правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", оскільки ОСОБА_1 було укладено договір прямого лізингу.

Стосовно питання у Скарзі: "Як може бути укладено між будь-якою особою та споживачем договір прямого лізингу без ЛІЗИНГОДАВЦЯ?" звернуто увагу, що у Національного банку відсутні правові підстави для визначення правового статусу сторін Договору, проте, як зазначено у розділі 3 даного листа з аналізу правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" можна дійти висновку, що з ним було укладено договір прямого лізингу, за яким лізингодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 .

Щодо питання порушення прав ОСОБА_1 , як споживача, з боку ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", і як наслідок, вжиття заходів реагування на такі порушення у визначений законом спосіб, повідомлено наступне.

Статтею 57 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від фінансових установ, учасників фінансових груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та інших законів України, інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій (у редакції, що діяла на дату виникнення правовідносин). У відповідності до статті 57 Закону України "Про Національний банк України" Національним банком на адресу ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" направлялися запити з метою отримання інформації та документів необхідних для розгляду порушених у Скарзі питань, та Скарги загалом. За положенням частини 1, пункту 4 частини 3 статті 30 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Національний банк в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право проводити планові та позапланові інспекційні перевірки діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб. Підставою для проведення позапланової інспекційної перевірки є результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення. Наведені положення Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" станом на дату повторного розгляду Скарги втратили чинність 01.01.2024 на підставі Закону № 1953-IX від 14.12.2021. Водночас, аналогічні положення щодо проведення позапланової перевірки фінансової компанії містяться у пункті 4 частини 4 статті 47 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії".

Беручи до уваги викладене в сукупності, повідомлено, що за результатами перевірки та аналізу Скарги ОСОБА_1 , з урахуванням отриманих від ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" на запити Національного банку інформації та документів, Національним банком не було встановлено порушення його прав як споживача фінансових послуг так і порушень вимог законодавства, про які його повідомлено у Скарзі.

Оскільки за результатами перевірки та аналізу Скарги ОСОБА_1 не було встановлено порушень, Національний банк дійшов висновку про відсутність підстав, як для здійснення позапланової інспекційної перевірки стосовно ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", так і для застосування заходів впливу та проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Додатково роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про звернення громадян", в разі незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням громадянин має право звернутися безпосередньо до суду.

06 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням щодо встановлення нового строку подання звіту та накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання зазначав, що як вбачається з матеріалів адміністративної справи та "Звіту" відповідача від 29.03.2024 року, ОСОБА_1 було подано відповідачу скаргу від 17.03.2023 (за вх. №А-146407/7/5097 від 20.03.2023).

Зазначає, що за змістом частини 1, 3, 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР), органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Згідно з статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.... Відповідно до частини 1 та 2 статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

По-перше, вказує ОСОБА_1 , розгляд його скарги зайняв більш року, тобто більше 365 днів. Рахує, що це є не тільки протиправна діяльність НБУ, а й неймовірне нахабство, службова недбалість та свідоме застосування до нього дискримінації, що призвело до завдання йому шкоди.

По-друге, зазначає, якщо порівняти першу необґрунтовану відповідь відповідача (лист від 18.04.2023 № 14-0004/26870) і крайню (лист Національного банку України №14-0004/24106 від 27.03.2024, який 28.03.2024 було направлено йому), вони дуже істотно відрізняються. Даний факт, рахує, яскраво свідчить про наявності у відповідача подвійних стандартів на застосування вищезазначених норм права, що має ознаки дискримінаційного підходу до нього та його проблем, як споживача фінансових послуг.

По-третє, відмічає, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Звертає увагу суду на той факт, що йому кожен раз надає неправдиві, необґрунтовані відповіді особа, яка за законом немає повноважень та не є керівником НБУ або його особою, яка виконує його обов`язки. Даний факт, вважає, є належним доказом порушення вищезазначених норм права, що обов`язково призвело до завдання йому шкоди.

Вчетверте, відзначив, що надання йому повторно неповної, необґрунтованої відповіді з інформацією, яка не відповідає дійсності (лист №14-0004/24106 від 27.03.2024) - є диким правопорушенням та не може бути визнано судом, як "повне виконання судового рішення".

Зазначає, що він оскаржив такі дії окремим позовом до адміністративного суду, але 05 квітня 2024 року в справі №200/1910/24 ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду йому було відмовлено у відкритті провадження, оскільки суд визначив, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень в даній справі.

Отже, на переконання ОСОБА_1 , враховуючи ним вищезазначене та норми ч.2 та ч.4 ст.382 КАС України вбачається необхідність перевірки судом так званого звіту про повне виконання судового рішення, що було подано відповідачем, з обов`язковою перевіркою та надання правової оцінки наступним фактам.

Так, вказує ОСОБА_1 , як вбачається з матеріалів справи, до "Звіту" відповідача від 29.03.2024 року було додано лист №14-0004/24106 від 27.03.2024, в якому з першого погляду начебто зазначаються відповіді на всі порушені ним питання у скарзі від 17.03.2023 за вх. №А-146407/7/5097.

Вказує, що статтею 7 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк здійснює, зокрема, такі функції, як державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ та інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги в межах, визначених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та іншими законами України; захист прав споживачів фінансових послуг, що надаються банками, а також іншими фінансовими установами та особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк; нагляд за додержанням банками, іншими фінансовими установами, особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та колекторськими компаніями законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, у тому числі вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки).

Рахує, що враховуючи дану загальну норму права є можливість встановити наступну неправдиву інформацію у вищезгаданому листі відповідача, а саме: щодо першого питання - "Як можна відступити те чого не існує? (це до ФОП)". Вказує, що дане питання було подано на підставі того, що представник ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" неодноразово заявляв в судах, що він не мав заборгованості ні 31.03.2021, ані 26.04.2021, так і в подальшому перед постачальником ФОП ОСОБА_2 .

Отже, вказує ОСОБА_1 , він ніколи не був боржником.

Рахує, що відповідач не перевірив даний факт, чим порушив ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 ніколи не був боржником, на його переконання, вбачається повна брехня відповідача, що він зазначив у відповіді під №2.

Щодо другого питання - "Як можна застосувати факторинг чи отримувати право вимагати те чого не існує? (Це до ТОВ)" рахує, що відповідач посилається на законодавство щодо відступлення права вимоги кредитора до боржника. Але при цьому, вказує, що відповідач не зазначив, оскільки взагалі не перевіряв факту існування його заборгованості, розміру заборгованості та часу настання заборгованості, тим більш взагалі не перевіряв суми, за якою ФОП відступив так звану його заборгованість, тощо.

Зазначає, що станом на 05.05.2024 у відповідача немає жодного документу на підтвердження його заборгованості або ФОП, або ТОВ станом на 31.03.2021, а тому зазначати йому, що він під час підписання Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) начебто був боржником, а ФОП був КРЕДИТОРОМ - є завідомо, на його переконання, неправдива інформація, тобто така, що не відповідає дійсності за фактичними обставинами та за відсутності належних і допустимих доказів.

Щодо третього питання - "ХТО та ЩО йому передав в оренду на умовах лізингу і який статус у ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" вказує, що відповіді взагалі немає, оскільки відповідач не перевірив фактичні обставини та не з`ясував, хто йому передав товар, час передачі, які супроводжувані та розрахункові документи були при цьому надані йому, тощо, чим порушив ст. 15 Закону України «Про звернення громадян». По-друге, зазначає, що ніколи не існувало та станом на 05.05.2024 не існує такого документу - рахунок № 34727 від 31.03.2021. Даний факт, рахує, дуже легко перевірити та встановити не виходячи із зали суду. Втретє, відзначив, відповідач не заперечує, а навпаки визнає (навіть особисто десь посилається), що договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0 є договором прямого лізингу, відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України та ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг". І раптом, вказує ОСОБА_1 , відповідач зазначає наступну неправдиву інформацію, а саме (аб.1 стр.5) "....................за яким лізингодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 ".

ОСОБА_1 вказує, що він не повірив своїм очам, ФОП - ЛІЗИНГОДАВЕЦЬ? На його думку це вже не просто обман його, як споживача фінансових послуг з лізингу, а це вже виглядає відвертим знущанням над ним та навмисними протиправними, з ознаками криміналу діями відповідача з метою примусити його добиватися від НБУ захисту прав споживача фінансових послуг.

Зазначає, що на викривання навмисного, свідомого обману його та надання неправдивої інформації виступає норма закону, а саме ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансовий лізинг" (що діяв на час укладання договору № 0 прямого лізингу), якою визначено, що лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу.

Отже, вказує ОСОБА_1 , обман його НБУ, як споживача фінансових послуг, свідчить про невиконання судового рішення, а саме Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року в даній справі.

Щодо четвертого питання - перевірити дії ФОП та ТОВ на дотримання ст.13 Закону України «Про фінансовий лізинг», вказує, що він досі не має інформації про об`єкт чи об`єкти лізингу, їх кількість та первинну вартість, а також не має інформації про калькуляцію та складової збільшення первинної вартості товару.

Рахує відповідь неправдивою, оскільки НБУ визначив статус ФОП, як ЛІЗИНГОДАВЕЦЬ.

Крім того вказує, що у Національному банку України створено Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності небанківських фінансових послуг. Це спеціальний колегіальний орган, якому Правління Національного банку делегувало окремі повноваження зі здійснення нагляду та регулювання діяльності небанківських фінансових установ. Основними завданням Комітету є: вирішення питань нагляду та регулювання; забезпечення реєстрації та ліцензування учасників ринку; застосування заходів впливу та штрафних санкцій до фінансових установ за порушення; забезпечення захисту прав споживачів небанківських фінансових послуг. Даний комітет, вказує ОСОБА_1 , має виключні повноваження - застосування заходів впливу за порушення у сфері захисту прав споживачів та порушення законодавства з питань фінансового моніторингу, інші порушення. В той же час, звертає увагу, що НБУ розповідає йому що вони не мають повноважень на застосування до ЛІЗИНГОДАВЦЯ (ФОП) будь-яких заходів впливу за порушення моїх прав та здійснення ним діяльності на ринку фінансових послуг без ліцензії. Рахує, що це вже знов кримінал, тому що державний орган вже третій рік приховує що на ринку фінансових послуг здійснюють діяльність тисячі ФОП за попередньою домовленістю з ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" та обманним шляхом збирають з нього та інших споживачів гроші на які вони за законом не мають права.

Щодо п`ятого питання - "Як може бути укладено між будь-якою особою та споживачем договір прямого лізингу без ЛІЗИНГОДАВЦЯ?" ОСОБА_1 знов вказує на черговий обман, а саме рахує, що твердження щодо того, що (витяг): ".......з аналізу правовідносин, які склалися між ним, ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" можна дійти висновку, що з ним було укладено договір прямого лізингу, за яким лізингодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 ".

Також вказує на кричущий, дикий обман його в наступному реченні (витяг): "Оскільки за результатами перевірки та аналізу Вашої Скарги не було встановлено порушень, Національний банк дійшов висновку про відсутність підстав, як для здійснення позапланової інспекційної перевірки стосовно ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", так і для застосування заходів впливу та проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг".

Вказує, що НБУ приховує той факт, що договір факторингу, укладений в 2017 році між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", на який постійно посилається НБУ, не відповідає закону та судовій практиці, висновкам Верховного Суду та здоровому глузду. Рахує, що якщо вони (положення договору факторингу) його застосовують, тоді вони навмисно приховують, що ФОП ОСОБА_2 відступив ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" право власності на товар.

Враховуючи, на переконання ОСОБА_1 , вищезазначені правопорушення НБУ щодо повного, всебічного розгляду його скарги, перевірки всіх фактів на які він посилається, не може бути й мови про повне виконання судового рішення, тим більш за відсутності самої перевірки та висновків щодо порушення ЛІЗИНГОАВЦЕМ (ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП"), який викупив товар 31.03.2021 у постачальника (ФОП), його прав споживача як на отримання товару, який він заздалегідь замовляв і не в оренду на умовах лізингу, а як товарний кредит.

Зазначає, що статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Вказує, що він так і не отримав обгрунтованої відповіді, але отримав повністю неправдиву, що порушує його права та завдає значної шкоди.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.382 КАС України, просив призначити розгляд звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду та за результатом розгляду звіту накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суму що дорівнює 121 120 грн. на час ухвалення рішення стягнути відповідно до ч.3 ст.382 КАС України.

13 травня 2024 року від Національного банку України, через систему «Електронний суд», до суду надійшли заперечення щодо клопотання ОСОБА_1 про розгляд звіту та накладення штрафу. У запереченні зазначено, що на виконання ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024, Національний банк повідомив Донецький окружний адміністративний суд про повне виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 року у справі № 200/1728/23 про що свідчить лист Національного банку України № 14-0004/24106 від 27.03.2024, який 28.03.2024 направлено ОСОБА_1 на його електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1 Так, вказує відповідач, Національним банком було повторно розглянуто скаргу від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надано відповіді на всі (та кожне окреме) питання, які були наведені у ній, і належали до компетенції (повноважень) Національного банку щодо їх розгляду. Також, вказано, що позивача було повідомлено про те, що питання, які стосуються регулювання відносин з ФОП ОСОБА_2 , 06.12.2023 були направлені для розгляду за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Окрім вказаного, позивача було повідомлено про те, що за результатами перевірки та налізу його скарги, з урахуванням отриманих від ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» інформації та документів, Національним банком не було встановлено порушень прав позивача, як споживача фінансових послуг так і порушень вимог законодавства, про які зазначалось у скарзі. Відтак, рахує відповідач, оскільки за результатами перевірки та аналізу поданої скарги позивача не було встановлено порушень, Національний банк дійшов висновку про відсутність підстав, як для здійснення позапланової інспекційної перевірки стосовно ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП», так і для застосування заходів впливу та проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Національний банк України акцентує увагу, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області у справі № 220/2328/21 від 22.07.2022, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про захист прав споживачів, в якому позивач просив визнати оскаржуваний договір недійсним в цілому, відмовлено у повному обсязі. Крім того рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 07.08.2023 у справі № 217/92/23, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2023, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Аналогічне рішенням прийнято Авдіївським міським судом Донецької області від 09.05.2024 у справі № 217/386/23 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», третя особа Національний банк України, про захист прав споживача, визнання умов договору несправедливими та визнання договору недійсним. Дослідження обставин укладення, виконання та недійсності окремих положень договору № 0 від 31.03.2021 та його умов в цілому вже неодноразово були предметом судового розгляду в цивільних справах, за результатами розгляду яких підстав для визнання вказаного договору недійсним судами встановлено не було.

Що стосується доводів позивача про накладення штрафу в розмірі 121 120,00 грн.

Національний банк України зазначив, що статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Національний банк України посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №560/523/19 від 23.04.2020 рахує, що накладання на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу можливе за умови його умисного невиконання. Водночас, вказує, що в рамках розгляду цієї справи Національний банк виконав постанову Першого апеляційного адміністративного суду, про що свідчить, зокрема, направлені відповіді позивачу та поданий звіт до суду, а тому просив суд відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу у розмірі 121 120,00 грн.

16 травня 2024 року, через систему «Електронний суд», до суду надійшов відзив на заперечення Національного банку України від 13 травня 2024 року згідно з якими останній вказує, що у запереченнях НБУ від 13.05.2024 року немає жодного слова, тобто спростування його доводів щодо: наявності у відповіді неодноразово неправдивої інформації про ЛІЗИНГОДАВЦЯ ФОП; правомірності підписання відповіді НБУ особою на ім`я ОСОБА_4 та відсутності доказів що вона є керівником або заступником керівника НБУ; спростування його доводів в частині ненадання відповіді на третє питання - "ХТО та ЩО мені передав в оренду на умовах лізингу і який статус у ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП".

Отже, вказує ОСОБА_1 , відповідач фактично погоджується що не перевіряв фактичні обставини та не з`ясував, хто йому передав товар, час передачі, які супроводжувані та розрахункові документи були при цьому надані йому, тощо, чим порушив ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

Рахує, що замовчення НБУ інформації щодо статусу ТОВ взагалі-то говорить про приховування НБУ шахрайської діяльності фінансової компанії, яка без жодного документу, без наявності права заволоділа 31.03.2021 року його коштами ввівши його в оману щодо сплати першого платежу за товар на рахунок ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП". Рахує, що жодної норми матеріального права не існувало станом на 31.03.2021 та досі не існує, за яким фінансова компанія БЕЗ ПРАВОЧИНУ заволоділа його коштами.

Також привертає увагу суду на постійний обман суду з боку представника НБУ, що він зазначає у процесуальних документах в тому числі й в крайньому, заперечення на клопотання від 13.05.2024. Так, вказує, що в останньому абзаці на сторінці 2 заперечення представник НБУ зазначає наступне (витяг): "Так, Національним банком було повторно розглянуто скаргу від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надано відповіді на всі (та кожне окреме) питання, які були наведені у ній, і належали до компетенції (повноважень) Національного банку щодо їх розгляду.".

Рахує, що відповідь Національного банку України, що надана йому на виконання постанови Першого апеляційного суду від 22 листопада 2023 року не дає відповіді на його питання, що були порушені ним скарзі від 17.03.2023, а тому просив суд відхилити заперечення НБУ, як необґрунтовані та неправдиві, та задовольнити його клопотання про накладання штрафу на керівника НБУ за невиконання судового рішення.

17 травня 2024 року, через систему «Електронний суд», до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення судом окремої ухвали, оскільки ОСОБА_3 в порушення процесуального закону, навмисно вводить колегію суддів в оману, коли вже не вперше посилається та зазначає, що Національним банком було повторно розглянуто скаргу від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надано відповіді на всі (та кожне окреме) питання, які були наведені у ній, і належали до компетенції (повноважень) Національного банку щодо їх розгляду. Вказує, що він особисто подав до суду докази, в яких зазначається неправдива відповідь (інформація), а також взагалі не зазначається відповіді на питання, що ним порушувалося в скарзі від 17.03.2023. Тобто, на переконання ОСОБА_1 , представник Національного банку України або взагалі не перевірив належність доказів та зазначену в них інформацію, що є недбалістю, або свідомо, навмисно приховує правопорушення посадової особи на прізвища ОСОБА_4 , але це не змінює його юридичної відповідальності, оскільки звіт поданий особисто ним до суду про повне виконання судового рішення - є обманом, тобто не відповідає дійсності.

На підтвердження даного висновку, на думку ОСОБА_1 , свідчать наступні факти, а саме з листа Національного банку України №140004/24106 від 27.03.2024 відсутня відповідь на питання в його скарзі від 17.03.2023 року, а саме:

"ХТО та ЩО йому передав в оренду на умовах лізингу і який статус у ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП?", а також інформації щодо статусу ТОВ, яке не є стороною договору №0 від 31.03.2021, але заволоділо його коштами до укладання договору.

Також ОСОБА_1 вказує, що Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, якою задоволено частково його апеляційну скаргу, скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 200/1728/23, задоволено частково позов ОСОБА_1 , а саме суд: визнав протиправними дії Національного банку України, які виявилися у ненаданні повної аргументованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023); зобов`язав Національний банк України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду.

ОСОБА_1 рахує, що колегія апеляційного суду була здивована, що НБУ не виконував свої обов`язки та не провів позапланову перевірку суб`єктів господарювання щодо їх діяльності на ринку фінансових послуг за його скаргою від 17.03.2023 року.

ОСОБА_1 звертає увагу, що зі змісту листа Національного банку України №140004/24106 від 27.03.2024 видно посилання НБУ на норму п.4 ч.4 ст.47 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", за якої підставами для проведення позапланової інспекційної перевірки фінансової компанії, ломбарду є: результати аналізу звернень споживачів у частині порушень законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, вчинених фінансовою компанією, ломбардом, що спричинили шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення.

Зазначає, що за результатом аналізу його неодноразових звернень з 2021 року щодо захисту його порушених прав споживача фінансових послуг НБУ встановив на підставі належних доказів та зазначив у листі за №140004/24106 від 27.03.2024 наступну неправдиву інформацію, а саме: "В момент підписання договору у ОСОБА_1 виникла заборгованість, права вимоги за якою, відповідно до умов Договору перейшли до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП"." Тобто, рахує, 31.03.2021 у нього відразу виникла заборгованість, як тільки він підписав договір оренди на умовах лізингу. При тому, зазначає, що до укладення договору №0 від 31.03.2021 ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", яка не є стороною договору, заволоділо його коштами у сумі 20760 гривен 00 копійок. Рахує, що це є відверта брехня пані ОСОБА_5 та пана ОСОБА_6 , який не перевірив всі докази на підтвердження інформації в листі за №140004/24106 від 27.03.2024.

З огляду на його скаргу та порушені в ній питання не важко було дізнатися, що він повідомляє НБУ про дуже істотну річ, а саме: "В той же час представник ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" неодноразово заявляв в судах, що він не мав заборгованості 31.03.2021, ані 26.04.2021, так і в подальшому перед постачальником ФОП ОСОБА_2 ". І ось тут, вказує ОСОБА_1 , виникає цікава ситуація, коли НБУ каже що він боржник з 31.03.2021, а ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" каже, що він не був боржником станом на 31.03.2021.

ОСОБА_1 вважає, що не важко здогадатися, що НБУ обмануло його, як споживача, а зараз обманює суд, що в даному випадку є злочином та на такі дії суд зобов`язаний процесуальним законом прийняти окрему ухвалу і направити її до НАБУ або САП, оскільки обман суду, на його переконання пов`язаний з корупцією!

Також відмічає, що з вищезазначеного ним, на його переконання, також вбачається, що НБУ обрав спеціально тактику обману, в тому числі й щодо необхідності проведення перевірки, як ФОП, так і ТОВ, а їх посилання на відсутність в них даних після аналізу його скарги від 17.03.2023 року говорить, що з аналізами у них не все гаразд або з аналізаторами.

У зв`язку із чим просив витребувати всі документи в якості доказів, на які посилається відповідач, в тому числі й їх запити та відповідь з додатками ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" з метою повної та всебічної перевірки обману суду щодо відомостей, які зазначаються в листі за №140004/24106 від 27.03.2024, та винести окрему ухвалу відносно пані ОСОБА_5 та пана ОСОБА_6 щодо наявності в їх діях ознак кримінального правопорушення в тому числі й пов`язаного з корупцією.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового строку подання звіту та накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб задоволено частково.

Встановлено Національному банку України новий строк для подання звіту про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі №200/1728/23 - тридцять днів з дня отримання даної ухвали.

Попереджено Національний банк України про можливість накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, передбаченого частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторного невиконання рішення суду.

У задоволенні решти клопотання - відмовити.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду в частині встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання судового рішення, з одночасним попередженням про відповідальність керівника суб`єкта владних повноважень за повторне невиконання рішення суду та прийняти нове рішення, за яким прийняти звіт Національного банку України, поданий до Донецького окружного адміністративного суду 01.04.2024 про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду у справі № 200/1728/23 та відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення Національному банку України нового строку для подання звіту про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі №200/1728/23, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено наступне.

26.06.2024 представником відповідача була подана до Першого апеляційного адміністративного суду заява про роз`яснення судового рішення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі № 200/1728/23.

27.06.2024 представником відповідача була подана до Донецького окружного адміністративного суду заява про відстрочення виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023.

10.07.2024 представником відповідача було подано до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023.

ОСОБА_1 вважає це фактами явного зловживання представником відповідача процесуальними правами та обов`язками з метою неприхованого знущання над колегією апеляційного суду та суду першої інстанції, створення проблем на рівному місці та завдання шкоди не тільки суддям і працівникам судів, а й йому як стороні у справі.

Тим більш, коли зараз існують проблеми з електропостачанням по всіх регіонах України, пан ОСОБА_3 мав технічну можливість подати заяву про відмову від апеляційної скарги або відмови від відеоконференції, враховуючи вищезазначені обставини. Але він цього не зробив, а тому його дії мають ознаки зловживання. Така дика поведінка представника відповідача, суб`єкта владних повноважень не може залишитися без законного реагування колегії апеляційного суду шляхом прийняття окремої ухвали та одночасного накладання штрафу і на представника, і на керівника НБУ. На думку позивача, з урахуванням вищезазначеної хронології процесуального зловживання пана ОСОБА_3 , який створює перед керівництвом НБУ "бурхливу" діяльність в судах, станом на 10.07.2024 відсутні приводи та підстави для подання ним відзиву на необґрунтовану, емоційну, неправдиву апеляційну скаргу відповідача у зв`язку з поданням ним 10.07.2024 до Донецького окружного адміністративного суду звіту про начебто виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 року.

Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги НБУ і в жодному разу не вказувати в своєму рішенні про виконання відповідачем постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023. Постановити окрему ухвалу та направити її для виконання керівнику НБУ. Накласти штраф одночасно як на суб`єкта владних повноважень, так і на представника НБУ ОСОБА_3 .

Особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Спершу слід зазначити, що ухвала місцевого суду оскаржена лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частка вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Дослідивши письмові докази, колегія дійшла висновку про наявність підстав для прийняття поданого звіту, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, скасовуючи рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року по даній справі, суд апеляційної інстанції зазначав, що 17.03.2023 позивачем у відповідності до Закону №393/96-ВР, подано скаргу «на порушення ліцензійних умов ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" у якій просив захисти його права споживача у визначений законом спосіб, надати правдиву відповідь про вжиті відповідачем заходи реагування за його скаргою як споживача. Національний банк України листом від 18.04.2023 № 14-0004/26870 надав відповідь позивачу, що в межах своєї компетенції розглянув скаргу, зареєстровану у Національному банку 20.03.2023 за вх. № А-146407/7/5097, щодо взаємовідносин, які склалися у позивача з ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" (далі - Товариство). Повідомив, що відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, та їх посадові особи розглядають звернення споживачів фінансових послуг, роз`яснюють їм законодавство з питань захисту прав споживачів фінансових послуг. Наголошує, що до функцій Національного банку України, які визначені статтями 6, 7 Закону України "Про Національний банк України" не належить надання роз`яснень законодавства України, а також надання юридичних консультацій. Національний банк в межах своїх повноважень листами за вих. № 14-0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. 2 № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надав відповіді на попередні скарги, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством. Зауважує, що відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про звернення громадян", у разі незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням громадянин має право звернутися безпосередньо до суду.

Перший апеляційний адміністративний суд у своїй постанові зазначав, що скарга містила питання про порушення прав позивача з боку третьої особи. Відповідачем не було повідомлено про розгляд цього питання та не надано відповіді стосовно наявності чи відсутності порушення прав позивача, як громадянина України цією особою. Крім того, позивач не ставив питання щодо тлумачення статей Конституції України та інших законодавчих актів, зміст яких наведено у листі - відповіді.

Вказував, що зі змісту відповіді відповідача на звернення позивача вбачається, що вона не містить обґрунтування та мотивів задоволення або відмови у задоволенні щодо всіх пунктів поданої позивачем заяви щодо порушення вимог законодавства, про які позивач повідомляв в скарзі, відмови в задоволенні його вимог, викладених у скарзі, та повідомлення позивача про направлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені в одержаній скарзі, не належать до його компетенції.

Тобто, дійшов висновку, що у порушення ст. 19 Закону відповідачем письмово не повідомлено позивача про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Отже, рахував, що відповідь відповідача не є аргументованою відповіддю згідно Закону України "Про звернення громадян" та не підтверджує надання відповідачем відповідей по суті запитуваних у скарзі.

Також, вказав апеляційний суд, як вбачається з листа - відповіді, вона не містить посилання на положення ст. 8 Закону №393/96-ВР, як підставу для відмови, натомість у листі повідомлено позивача, що відповідач в межах своєї компетенції розглянув скаргу, зареєстровану у Національному банку 20.03.2023 за вх. № А-146407/7/5097, щодо взаємовідносин, які склалися у позивача з ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", що свідчить про прийняття скарги відповідачем до розгляду.

Суд також врахував, що статтею 57 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 № 679-XIV визначено, що для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від фінансових установ, учасників фінансових груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та інших законів України, інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій.

Суд зазначає, що за положенням ч.1, п.4 ч.3 статті 30 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Національний банк України в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право проводити планові та позапланові інспекційні перевірки діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб.

Підставами для проведення позапланової інспекційної перевірки є результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення.

Отже, дійшов висновку апеляційний суд, вищезазначені приписи законодавства передбачають проведення позапланової інспекційної перевірки за результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення. При цьому, стаття не містить посилань, щодо обов`язковості колективного звернення декількох фізичних осіб, як підставу перевірки, що спростовує посилання відповідача.

Як встановив апеляційний суд з матеріалів справи, позивач у зверненні, що був предметом розгляду у цій справі, так і попередніх, посилався на порушення його прав та законним інтересам з боку ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" з наданням в підтвердження порушень доказів.

Проте, вказав апеляційний суд, листи відповідача не містили посилань на вищезазначені положення законодавства, та висновки щодо можливості або неможливості проведення перевірки з зазначених підстав.

Отже, суд апеляційної інстанції рахував безпідставними посилання відповідача та суду першої інстанції щодо вмотивованого змісту відповіді, як наданих на скаргу від 17.03.2023 та і раніше поданих скарг (перелік звернень позивача, на які відповідач надавав відповіді та інформацію), оскільки, як передбачено вимогами законодавства, відповідь розпорядника не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

На виконання постанови Першого апеляційного суду від 22 листопада 2023 року по справі № 200/1728/23 Національним банком України надіслано ОСОБА_1 відповідь за вих. № 14-0004/24106 від 27.03.2024.

Так, у відповіді вказано, що 17 березня 2023 року ОСОБА_1 у відповідності до Закону № 393/96-ВР, подано скаргу на порушення ліцензійних умов ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", у якій він просив захистити його права, як споживача у визначений законом спосіб, та надати правдиву відповідь про вжиті Національним банком заходи реагування за скаргою.

У листі зазначалось, що Національний банк згідно з статтею 2 Закону України "Про Національний банк України" є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 7 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк здійснює, зокрема, такі функції, як державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ та інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги в межах, визначених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та іншими законами України; захист прав споживачів фінансових послуг, що надаються банками, а також іншими фінансовими установами та особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк; нагляд за додержанням банками, іншими фінансовими установами, особами, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та колекторськими компаніями законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, у тому числі вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки). Повноваження, якими наділений Національний банк з метою державного регулювання та здійснення захисту прав споживачів фінансових послуг, основні завдання у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг та принципи, якими повинен керуватися Національний банк при здійснені нагляду за діяльністю на ринках фінансових послуг визначені статтями 21, 23, Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії".

Національний банк України з огляду на наведені вище положення законодавства та з метою вирішення поставлених у скарзі питань (із урахуванням ґрунтовного й всебічного їх вивчення), повідомив ОСОБА_1 про наступне.

Щодо питання, зазначеного у Скарзі: "Як можна відступити те чого не існує? (це до ФОП)" повідомлено, що оскільки у Державному реєстрі фінансових установ, реєстрі колекторських компаній та реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, відсутні відомості про ФОП ОСОБА_2 , а отже нагляд за діяльністю ФОП ОСОБА_2 не належить до повноважень Національного банку. Зважаючи на вказане, з метою належного розгляду даного питання, які стосуються врегулювання відносин з ФОП ОСОБА_2 . Національний банк 06.12.2023 направив Скаргу ОСОБА_1 за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Щодо питання, зазначеного у Скарзі: "Як можна застосувати факторинг чи отримувати право вимагати те чого не існує? (Це до ТОВ)" повідомлено, що порядок відступлення права вимоги визначено положеннями глави 47 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі з правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України), при цьому заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, то, відповідно до частини другої статті 518 Ц України, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Згідно з абзацом першим частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до умов пункту 8.1. укладеного 31.03.2021 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0, "Клієнт отримує товари (послуги) у Постачальника на умовах цього Договору та згідно обраного Клієнтом Пакету фінансування, а Постачальник забезпечує надання товарів (послуг) Клієнту. В момент підписання цього Договору всі існуючі і майбутні права Постачальника за цим Договором відступаються на користь Процесинг-центра". Умовами пункту 7 Договору визначено, що "Процесинг-центр: ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", Код за , свідоцтво Нацкомфінпослуг ФК № 450 від 12.12.2013 року". Відповідно до наданої ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" інформації на запити Національного банку, що були направлені до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" в процесі здійснення детального розгляду скарг ОСОБА_1 , між ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП". ОСОБА_1 повідомлено, що у нього виникла заборгованість, права вимоги за якою, відповідно до умов Договору перейшли до ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП".

Вказано, що відтак, не вбачається порушення порядку відступлення права вимоги, визначеного положеннями глави 47 ЦК України, та порядку здійснення фінансування під відступлення права грошової вимоги, визначеного положеннями глави 73 ЦК України.

Щодо питання, зазначеного у Скарзі: "..ХТО та ЩО мені передав в оренду на умовах лізингу і який статус у ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП» зазначено, що фізичні та юридичні особи як учасники цивільних відносин врегульовують особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) відповідно до цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 526, 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Звернуто увагу, що згідно частини 1 статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Вказано, що з аналізу правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" Національний банк України дійшов висновку, що з ОСОБА_1 було укладено договір прямого лізингу (оскільки він не здійснював попередню домовленість з лізингодавцем та не встановлював будь-які умови чи специфікації до майна, яке бажав взяти у володіння чи користування), за яким лізингодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 .

Вказано також про те, що рішенням Авдіївського міського суду Донецької області 22 лютого 2023 року у справі № 217/100/22 за позовом ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" до ОСОБА_1 за участю третьої особи ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було встановлено, що товаром/послугою згідно п. 1 Договору та рахунку № 34727 від 31.03.2021 є: AMD RYZEN(Vinga CS110В /Вентилятор be quiet! Pure Wings 2/ AMD Ryzen 5 1600X/ Кулер DeepCool Gamma Archer PRO /8GB DDR4 - 2400 RAM/ GeForce GTX 1650, 4GB/ B450MH, миша комп`ютерна, клавіатура акційна від Prime, флешка на 8GB, ігрова поверхня Gembird MP-AlBl-Grey, встановлення Антивірусу "Total Security 360 Захисти свої інвестиції".

Щодо статусу ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" інформовано, що станом на дату укладення Договору ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" було унесене до Державного реєстру фінансових установ відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) від 12.12.2013 № 4499 та мало чинні ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 02.03.2017 № 455, надання коштів у позику, в том числі і на умовах фінансового кредиту, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 13.06.2019 № 1112.

Також вказано, що станом на дату укладення Договору ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" мало право на здійснення діяльності із надання послуг, в тому числі - факторингу.

Щодо питання, яке стосується здійснення перевірки ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" на дотримання вимог статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" зауважено наступне. У розділі 1 даного листа Вам надано інформацію щодо відсутності у Національного банку повноважень стосовно здійснення нагляду за діяльністю ФОП ОСОБА_2 .

Стосовно дотримання ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" повідомлено, що відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про фінансовий лізинг" № 1201-IX від 04.02.2021 року цей закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування та застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" можуть застосовуватися положення Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР (далі - Закон № 723/97-ВР) від 16.12.1997 року. Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Закон № 723/97-ВР регулює загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, який є непрямим лізингом у відповідності до частини 1 статті 806 ЦКУ, відповідно даний закон не може застосовуватися до правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", оскільки ОСОБА_1 було укладено договір прямого лізингу.

Стосовно питання у Скарзі: "Як може бути укладено між будь-якою особою та споживачем договір прямого лізингу без ЛІЗИНГОДАВЦЯ?" звернуто увагу, що у Національного банку відсутні правові підстави для визначення правового статусу сторін Договору, проте, як зазначено у розділі 3 даного листа з аналізу правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" можна дійти висновку, що з ним було укладено договір прямого лізингу, за яким лізингодавцем виступає ФОП ОСОБА_2 .

Щодо питання порушення прав ОСОБА_1 , як споживача, з боку ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", і як наслідок, вжиття заходів реагування на такі порушення у визначений законом спосіб, повідомлено наступне.

Статтею 57 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від фінансових установ, учасників фінансових груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та інших законів України, інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій (у редакції, що діяла на дату виникнення правовідносин). У відповідності до статті 57 Закону України "Про Національний банк України" Національним банком на адресу ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" направлялися запити з метою отримання інформації та документів необхідних для розгляду порушених у Скарзі питань, та Скарги загалом.

За положенням частини 1, пункту 4 частини 3 статті 30 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Національний банк в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право проводити планові та позапланові інспекційні перевірки діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб. Підставою для проведення позапланової інспекційної перевірки є результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення. Наведені положення Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" станом на дату повторного розгляду Скарги втратили чинність 01.01.2024 на підставі Закону № 1953-IX від 14.12.2021. Водночас, аналогічні положення щодо проведення позапланової перевірки фінансової компанії містяться у пункті 4 частини 4 статті 47 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії".

Беручи до уваги викладене в сукупності, повідомлено, що за результатами перевірки та аналізу Скарги ОСОБА_1 , з урахуванням отриманих від ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" на запити Національного банку інформації та документів, Національним банком не було встановлено порушення його прав як споживача фінансових послуг так і порушень вимог законодавства, про які його повідомлено у Скарзі.

Оскільки за результатами перевірки та аналізу Скарги ОСОБА_1 не було встановлено порушень, Національний банк дійшов висновку про відсутність підстав, як для здійснення позапланової інспекційної перевірки стосовно ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", так і для застосування заходів впливу та проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Колегія суддів вказує, що на питання, яке було зазначено у спірній Скарзі по цій справі, а саме: "Як можна відступити те чого не існує? (це до ФОП)" Національним банком України повідомлено ОСОБА_1 , що оскільки у Державному реєстрі фінансових установ, реєстрі колекторських компаній та реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, відсутні відомості про ФОП ОСОБА_2 , нагляд за діяльністю ФОП ОСОБА_2 не належить до повноважень Національного банку. Зважаючи на вказане, з метою належного розгляду даного питання, які стосуються врегулювання відносин з ФОП ОСОБА_2 . Національний банк 06.12.2023 направив Скаргу ОСОБА_1 за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Не прийнявши звіт про виконання судового рішення, окружний суд послався на наступне.

Відповідач у відповіді за вих. № 14-0004/24106 від 27.03.2024 стверджує, що 06.12.2023 Національний банк України направив скаргу ОСОБА_1 за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, проте жодного доказу на підтвердження вказаного до звіту про виконання Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року не надав.

Крім того у листі відповідача, що був надісланий на виконання постанови апеляційної інстанції, Національним банком повідомлено ОСОБА_1 про те, що за результатами перевірки та аналізу його скарги, з урахуванням отриманих від ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП" на запити Національного банку інформації та документів, Національним банком не було встановлено порушення його прав як споживача фінансових послуг так і порушень вимог законодавства, про які його повідомлено у Скарзі. Оскільки за результатами перевірки та аналізу Скарги ОСОБА_1 не було встановлено порушень, Національний банк дійшов висновку про відсутність підстав, як для здійснення позапланової інспекційної перевірки стосовно ТОВ "ФК "ФАНГАРАНТ ГРУП", так і для застосування заходів впливу та проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Проте місцевий суд критично поставився до виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду Національним банком України в цій частині, оскільки жодного доказу на підтвердження вказаного, до звіту також не додано.

Крім того, колегія погодилась з твердженням позивача щодо того, що відповідь на його скаргу повинна бути підписана безпосереднім керівником або його заступником, оскільки це прямо передбачено Законом України «Про звернення громадян».

Враховуючи наведене, звіт Національного банку України, поданий до суду 01.04.2024, не свідчить про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду у справі № 200/1728/23, оскільки на час подання відповідного звіту відновлення порушеного права позивача не відбулося, тобто завдання адміністративного судочинства не реалізовано.

На підставі викладеного колегія дійшла висновку, що звіт про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду, поданий до суду 01.04.2024, не є звітом суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду в розумінні ст.382 КАС України, а тому не підлягає прийняттю.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Разом з тим, суд наголосив, що невиконання судового рішення тягне за собою кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну відповідальність та застосування штрафних санкцій.

Кримінальна відповідальність настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, а також умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України (стаття 382 Кримінального кодексу України).

Адміністративна відповідальність настає за залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду( стаття 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Цивільна відповідальність настає за завдання шкоди невиконанням судового рішення, тобто шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування (стаття 1173 Цивільного кодексу України), відшкодовується за загальними правилами, встановленими цивільним законодавством України.

Дисциплінарна відповідальність настає за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також за вчинок, який порочить особу як державного службовця або дискредитує заклад, установу, підприємство чи державний орган, в якому особа працює, в тому числі й за невиконання судових рішень.

Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд першої інстанції звернув увагу, що призначенням вказаної норми є встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах та забезпечення їх виконання.

У свою чергу, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафних санкцій є заходом для забезпечення права громадян на судовий захист у разі невиконання рішення суду. Для того щоб накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, суд повинен встановити, що постанова не виконана та з`ясувати причини її невиконання.

Суд має право, але не зобов`язаний накладати штраф. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання постанови, діяли добросовісно, то саме лише невиконання постанови не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Окремі порушення під час виконання постанови суду не можуть бути підставою для накладення штрафу, якщо відсутній причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і невиконанням постанови.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, на підставі частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні клопотання в частині накладення штрафу на керівника Національного банку України та його посадових осіб та задовольнити клопотання в частині встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання судового рішення в цій справі, з одночасним попередженням про відповідальність керівника суб`єкта владних повноважень за повторне невиконання рішення суду.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

По-перше, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, місцевий адміністративний зазначив, що у відповіді за вих. № 14-0004/24106 від 27.03.2024 Національний банк повідомив позивача, що направив його скаргу за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, проте жодного доказу на підтвердження вказаного до звіту не надав.

В контексті зазначеного слід відзначити, що Перший апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 26.02.2024 про встановлення судового контролю зазначив, що у відповіді Національного банку за результатами розгляду скарги було відсутнє повідомлення позивача про направлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені в одержаній скарзі, не належать до його компетенції. При цьому, у вказаній ухвалі не зазначалось, що при повторному розгляді скарги, відповідач має надати докази її направлення до іншого органу, а йшлося лише про повідомлення позивача про вказані обставини. З огляду на викладене, відповідач у відповіді за вих. № 14-0004/24106 від 27.03.2024 повідомив позивача про направлення (з метою належного розгляду порушених питань, які стосуються врегулювання відносин з ФОП ОСОБА_2 ) скарги за належністю до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Вказане узгоджується із положеннями абзацу третього статті 7 Закону України «Про звернення громадян», які визначають, що якщо питання порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Отже, відповідачем не порушено законодавство про звернення громадян.

По-друге, що стосується критичного ставлення Суду, що Національним банком до звіту не надано жодного доказу стосовно результатів перевірки та аналізу скарги, з урахуванням отриманих від ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» на запити Національного банку інформації та документів, відповідач зазначив наступне.

Так, з метою об`єктивного та детального розгляду скарги позивача, Національний банк надіслав до Товариства запит. У відповідь на запит Товариство повідомило, що 31.03.2021 між позивачем ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 0, відповідно до якого, позивач повинен був отримати товар та зобов`язався здійснювати платежі згідно Графіку, визначеному Договором. Також Товариство повідомило, що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_2 до Товариства. Серед іншого Товариство зазначило, що з 31.03.2021 по 30.07.2021 позивачем своєчасно здійснювалися оплати згідно Графіку сплати місячних платежів, наведеного в Договорі, навіть більшими сумами, аніж планові розміри платежів, а претензій до отриманого згідно Договору товару не було. Також, Товариство поінформувало, що на їх електронну адресу позивачем було направлено заяву від 02.10.2021, в якій останній просив повернути сплачені кошти згідно Договору у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання за Договором, та у зв`язку з тим, що позивач не укладав Договір саме з Товариством. Окрім цього, відповідно до наданої Товариством інформації, останнє звернулося до ФОП ОСОБА_2 задля з`ясування факту отримання позивачем товару, визначеного Договором, у відповідь на що ФОП ОСОБА_2 було підтверджено факт отримання позивачем товару та надано копію експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта». Товариство зауважило, що 08.11.2021 на адресу електронної пошти позивача було відправлено відповідь листом за вих. № 450031 та додано розрахунок залишкової заборгованості. Відносно зауваження, що в Договорі не зазначено всю необхідну інформації про Товариство, останнє звернуло увагу, що пунктом 8.1 Договору визначено, зокрема, що в момент підписання Договору всі існуючі і майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центру. В пункті 7 Договору зазначено інформацію щодо Процесинг-центру, а саме щодо Товариства.

В межах розгляду цієї справи, Національним банком 15.05.2023 подано до суду відзив на позовну заяву позивача. До вказаного відзиву в якості додатків відповідачем були долучені, зокрема, запити Національного банку до ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» (додатки № 8, № 9) та відповіді вказаного Товариства (додатки № 10, № 11).

Отже, матеріали справи № 200/1728/23 містять у собі інформацію і документи, з урахування яких (в тому числі) розглядалась скарга позивача, яка є предметом спірних правовідносин. Водночас, положення статті 382 КАС України не встановлюють у собі вимог до форми та змісту звіту, який подається суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду. Так, виконуючи рішення Суду, Національний банк надав до місцевого суду звіт, до якого було додано лист відповідача про повторний розгляд його скарги з урахуванням висновків, викладених у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 та ухвали Суду від 26.02.2024. Вказаними судовими рішеннями на відповідача не покладались обов`язки надання документів (доказів), які стали підставою для розгляду скарги позивача. Вказане також не передбачено Законом України «Про звернення громадян».

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами Національного банку, який вважає, що місцевий адміністративний суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що відповідач був зобов`язаний надати до звіту про виконання рішення суду додаткові докази, адже їх надання не передбачено як положеннями статті 382 КАС України так і постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 та ухвалою Суду від 26.02.2024, а самі такі докази і так наявні в матеріалах справи.

При цьому апеляційний суд зазначає, що за положенням ч.1, п.4 ч.3 статті 30 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національний банк України в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право проводити планові та позапланові інспекційні перевірки діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб.

Підставами для проведення позапланової інспекційної перевірки є результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення.

Отже, вищезазначені приписи законодавства передбачають право (а не обов`язок) відповідача на проведення перевірки за результати аналізу звернень фізичних осіб, тобто, зазначене повноваження є дискреційним, і саме Національний банк України визначає достатність підстав для проведення вказаної перевірки.

По-третє, за змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки

В той же час, за спірними правовідносинами постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 та ухвалою Суду від 26.02.2024 зобов`язано позивача повторно розглянути саме скаргу, а не заяву (клопотання), пропозицію позивача.

Обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначені у статті 19 Закону України «Про звернення громадян», згідно з абзацом другим якої органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Статтею 15 Закону України «Про Національний банк України» визначені повноваження Правління Національного банку. Так, Правління Національного банку визначає організаційні основи та структуру Національного банку, затверджує положення про відокремлені підрозділи (філії та представництва в Україні, а також представництва Національного банку за кордоном), структурні підрозділи (крім положення про підрозділ внутрішнього аудиту) та установи Національного банку, статути його підприємств, порядок призначення керівників підрозділів (крім керівника підрозділу внутрішнього аудиту), підприємств та установ, визначає перелік функцій щодо управління діяльністю власного корпоративного недержавного пенсійного фонду, а також порядок здійснення таких функцій.

У відповідності до статей 15 і 56 Закону України «Про Національний банк України» Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 569-рш від 08.08.2019 про затвердження «Положення про Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України» (далі - Положення).

Згідно з пунктом 1 розділу І Положення, Управління захисту прав споживачів фінансових послуг (далі - Управління) є структурним підрозділом центрального апарату Національного банку України (далі - Національний банк).

Відповідно до пункту 3 розділу І Положення, Управління у своїй роботі керується Конституцією України, Законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про страхування», «Про кредитні спілки», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», «Про рекламу», «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про платіжні послуги», іншими законодавчими актами України, нормативно-правовими та розпорядчими актами Національного банку, а також цим Положенням.

Управління очолює начальник Управління, який призначається на посаду та звільняється з неї відповідно до законодавства України про працю та нормативно-правових та розпорядчих актів Національного банку (п. 4 розділ І Положення).

Відповідно до підпункту 4 пункту 10 розділу ІІ Положення, основними завданнями Управління є - розгляд звернень, аналіз та надання відповідей на звернення споживачів фінансових послуг, включаючи звернення щодо порушення вимог до взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), скарг споживачів платіжних та обмежених платіжних послуг, а також перевірка викладених споживачами фактів порушення їхніх прав та відповідно до законодавства України прийняття рішень за результатами розгляду звернень у межах компетенції Управління, розгляд запитів на доступ до публічної інформації громадян та юридичних осіб/об`єднань громадян без статусу юридичної особи з питань діяльності учасників ринку фінансових послуг та надавачів платіжних/обмежених платіжних послуг, розгляд скарг та заяв (клопотань) адвокатів в інтересах фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», пункту 4 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і в яких порушуються питання, що належать до компетенції Управління, адвокатські запити, подані відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про надання інформації, копій документів, отриманих під час розгляду звернень громадян.

Управління має право застосовувати професійне судження під час оцінювання осіб, правочинів, операцій, обставин, подій (за якісними і за кількісними показниками), що здійснюється Управлінням у межах виконання покладених на нього наглядових функцій у частині дотримання вимог законодавства України про захист прав споживачів фінансових послуг, у тому числі законодавства про рекламу на ринках фінансових послуг та законодавства щодо поширення інформації про фінансові та супровідні послуги (пп. 8 п. 15 розділ ІІІ Положення).

Відповідно до підпункту 2 пункту 17 розділу ІV Положення, начальник Управління має право підписувати електронні повідомлення, листи, які надсилаються від імені Управління, відповіді на звернення громадян, відповіді на скарги та заяви (клопотання) адвокатів в інтересах фізичних та юридичних осіб, подані відповідно до Закону України «Про звернення громадян», пункту 4 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і в яких порушуються питання, що належать до компетенції Управління, адвокатські запити, подані відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про надання інформації, копій документів, отриманих під час розгляду звернень громадян, відповіді на запити на публічну інформацію, підписувати, затверджувати та погоджувати всі потрібні службові документи для виконання завдань і функцій Управління, визначених цим Положенням, включаючи розпорядчі акти, інші документи, підписання та погодження яких начальником Управління як керівником підрозділу передбачено нормативно-правовими або розпорядчими актами Національного банку, включаючи листи і документи, у яких викладене професійне судження.

З наведеного вище слідує, що розгляд скарги позивача входить до компетенції Управління захисту прав споживачів фінансових послуг, і як наслідок, відповідь Національного банку за вих. № 14-0004/24106 від 27.03.2024 підписана уповноважено на це посадовою особою - Начальником Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Ольгою ОСОБА_4, що узгоджується з абзацом другим статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів зауважує, що приписи статті 15 «Розгляд заяв (клопотань)» Закону України «Про звернення громадян» не поширюються на спірні правовідносини, а положення статті 16 «Розгляд скарг громадян» цього ж Закону не містить вимог щодо підпису керівником або особою, яка виконує його обов`язки, відповіді за результатами розгляду скарги.

Відтак, висновки місцевого адміністративного суду стосовно того, що відповідь на скаргу позивача повинна бути підписана безпосереднім керівником або його заступником є помилковими.

Враховуючи наведене у сукупності, апеляційний суд не погоджується із висновком Донецького окружного адміністративного суду про те, що звіт Національного банку, поданий до суду 01.04.2024, не свідчить про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду у справі № 200/1728/23, оскільки на час подання відповідного звіту відновлення порушеного права позивача не відбулося, тобто завдання адміністративного судочинства не реалізовано; навпаки, колегія суддів вважає, що звіт про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду, поданий до суду 01.04.2024, є звітом суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду в розумінні статті 382 КАС України, а тому підлягає прийняттю.

При цьому апеляційний суд не вбачає ознак зловживання правами в поданні відповідачем процесуальних документів, зазначених у відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 200/1728/23 - скасувати в частині задоволення клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового строку подання звіту та накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прийняти нову постанову в цій частині.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового строку подання звіту - відмовити.

Прийняти звіт Національного банку України, поданий до Донецького окружного адміністративного суду 01.04.2024, про виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду у справі № 200/1728/23.

В іншій частині ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі № 200/1728/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 18 липня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук