Справа № 120/9422/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

18 липня 2024 р. Справа № 120/9422/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

16.07.2024 до Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій представник заявника просить вжити заходи забезпечення майбутнього позову:

- шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації строком на три місяці з моменту отримання ним травми (24 травня 2024 року), до 24 серпня 2024 року;

- шляхом зупинення дії постанови Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленої у формі довідки від №14/91 від 27 травня 2024 року, до набрання законної сили рішення суду у справі.

В обґрунтування зазначеної заяви вказано, що 27 травня 2024 року за результатом проведення медичного огляду заявника було визнано придатним до військової служби. Однак із результатами проходження медичного огляду, проведеного з метою визначення ступеня його придатності до проходження військової служби, він не погоджується, вказує, що його проведено формально, з допущенням грубих порушень встановленого порядку проведення ВЛК та не враховано отримання ним травми 24 травня 2024 року, а саме перелому трапецієподібної кістки зап`ястка (закритий перелом трапецієподібної кістки лівої кисті без зміщення).

Представник заявника звертає увагу на те, що оскарження постанови військово-лікарської комісії до суду не зупиняє її дії, при цьому спірна постанова є підставою для призову заявника на проходження військової служби, що позбавить права останнього на захист своїх прав під час розгляду справи у суді, у тому числі надавати показання в суді, а також істотно ускладнить виконання рішення суду, у разі його задоволення.

Крім того, представник зазначає про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині вчинення дій щодо призову його на військову службу. Зокрема зазначає, що всупереч отримання ним травми, 15 червня 2024 року представником ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано ОСОБА_1 повістку на відправку, якою наказано з`явитися 18.06.2024 о 08:00 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, посилаючись на наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а саме очевидну протиправність рішень та дій суб`єктів владних повноважень та порушення такими рішеннями й діями прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 .

Одночасно представник заявника вказує, що ОСОБА_1 , має намір звернутись до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та просити суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо винесення постанови, оформленої у формі довідки від №14/91 від 27 травня 2024 року, з численними процедурними порушеннями та без належного та повного медичного обстеження ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену у формі довідки від №14/91 від 27 травня 2024 року;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо вручення ОСОБА_1 повістки на відправку (незважаючи на наявну травму та порушення процедури проходження ВЛК), та заборонити вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу на підставі постанови Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленої у формі довідки від №14/91 від 27 травня 2024 року.

Визначаючись щодо наявності підстав для забезпечення позову, суд виходить із наступного.

Положеннями частини 1 статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову

Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено що, забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду; аб

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі № 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі № 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі № 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі № 640/9167/19 та інших.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином аналіз змісту вказаних норм та правових висновків свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

При вирішенні заяви позивача про забезпечення позову суд зазначає, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Так, як на ключову обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову, представник заявника посилається на те, що Позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , на якому його було визнано придатним до військової служби, однак, на думку заявника такий був здійснено формально, з допущенням грубих порушень встановленого порядку проведення ВЛК та не враховано отримання заяваником травми 24 травня 2024 року, а саме перелому трапецієподібної кістки зап`ястка (закритий перелом трапецієподібної кістки лівої кисті без зміщення).

Слід зауважити, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності оскаржуваних дій та постанови суб`єктів владних повноважень, оскільки встановлення ознак їх протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17, в якій зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

У постанові Верховного Суду від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 суд звернув увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Так, оцінивши доводи представника заявника щодо очевидної протиправності рішення ВЛК, суд приходить до висновку, що така підстава у заяві про забезпечення позову та як наслідок забезпечення позову у спосіб, який пропонує представник заявника в частині зупинення дії рішення, яке ОСОБА_1 має намір оскаржувати - фактично є вирішенням спору по суті без судового розгляду, що є неприпустимим.

Тому фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності дій/рішень Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , на які посилається представник заявника, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Суд зазначає, що станом на момент вирішення заяви про забезпечення позову, підстав вважати, що постанова Позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 від №14/91 від 27 травня 2024 року про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби, має очевидні ознаки протиправності відсутні.

На переконання суду, очевидна протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, це прийняття ним таких рішень, які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняття рішень суб`єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері. Натомість у цьому випадку, рішення, які прийняті відповідачами є наслідком реалізації їх повноважень відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

При цьому, оцінка доводам заявника на очевидну протиправність постанови ВЛК, зокрема в частині проведення ВЛК не у відповідному закладі, підписання Довідки ВЛК не відповідною особою, засвідчення печаткою невідповідного органу, не скріплення печаткою закладу охорони здоров`я (установи), в якій ця комісія утворена, а також проведення ВЛК без направлення та без належних досліджень повинна надаватися на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті, а не під час вирішення питання про забезпечення позову.

Суд також враховує, що згідно із інформацією яка міститься в долученій до заяви копії повістки, ОСОБА_1 наказано прибути за адресою АДРЕСА_1 , 18.06.2024 о 08:00 год, тобто у дату, яка на час надходження заяви про забезпечення позову до суду та розгляду судом відповідного процесуального питання вже минула. Таким чином станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову вказаний у повістці термін сплив, що свідчить про відсутність необхідності вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник.

Більше того, суд зауважує, що повістка, на яку посилається заявник, є лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування, не є наказом на відправку до військової частини або іншого військового формування для проходження військової служби за мобілізацією, а обов`язок військовозобов`язаного з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначене у повістці місце та строк прямо передбачено ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До того ж, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 08.09.2022 у справі № 300/1263/22 саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток та по суті не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Крім того суд зазначає, що ймовірне настання певних негативних наслідків для позивача у спірних правовідносинах, на які посилається представник, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивача, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Таким чином, у ході розгляду заяви про забезпечення позову не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Мультян Марина Бондівна