Справа № 360/1080/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року справа №360/1080/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Луганського окружного адміністративного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 360/1080/23 (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луганського окружного адміністративного суду (далі - відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021-2022 роках, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн;

- зобов`язати Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних їй суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2023 року позов задоволений частково:

- визнано протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 грудня 2023 року та допомоги на оздоровлення у 2021-2022 роках, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.;

- зобов`язано Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 грудня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2270,00 грн, у 2022 році - 2481,00 грн, у 2023 році - 2684,00 грн.;

- у задоволенні позовних вимог до Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльність щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн, зобов`язання здійснити фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн - відмовлено.

Відповідачем 1 подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права. Апелянт зазначив, що Луганський окружний адміністративний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом видатків на відповідний бюджетний період, затвердженим відповідно до вимог ст.ст. 135, 146, 148, 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 48, ч. 1 ст. 51, ст. 119 Бюджетного кодексу України, ч. 2 ст. 95 Конституції України та не має права самостійно зменшувати чи збільшувати розмір суддівської винагороди суддям.

Прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., 2481 грн., та 2684 грн, не застосовувався Державною судовою адміністрацією України як розрахункова величина для подальшого виділення коштів Луганському окружному адміністративному суду для виплати суддівської винагороди у 2021, 2022 та 2023 роках.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому приєднується до апеляційної скарги відповідача 1.

Вимоги до відзиву на апеляційної скарги передбачені ст. 304 КАС України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 304 КАС України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу має містити:

1) найменування суду апеляційної інстанції;

2) ім`я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти, за наявності, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги;

4) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу;

5) перелік матеріалів, що додаються.

Отже, фактично за своїм змістом відзив відповідача 2 на апеляційну скаргу відповідача 1 не відповідає вимогам ст. 304 КАС України, оскільки відсутні обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, навпаки у цьому відзиву відповідач 2 підтримує вимоги апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначає, що статтею 302 КАС України передбачено вимоги до заяв про приєднання до апеляційної скарги.

Так, за ч.ч. 1, 2 цієї статті учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, у будь-який час до початку апеляційного розгляду мають право приєднатися до апеляційної скарги, підтримавши її вимоги.

До заяви про приєднання до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також докази надсилання (направлення) копії заяви іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Отже, фактично за своїм змістом відповідачем 2 подано не відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, а заяву про приєднання до апеляційної скарги, при цьому, в порушення вимог ч. 2 ст. 302 КАС України, заявником не сплачено судовий збір.

Враховуючи зазначені норми, апеляційний суд не бере до уваги відзив відповідача 2 на апеляційну скаргу відповідача 1, оскільки такий не відповідає як вимогам ст. 304 КАС України, так й статті 302 КАС України.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Указом Президента України №1290/2010, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду строком на п`ять років (а.с. 10).

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 03 квітня 2017 року №95/2017, відповідно до частини 5 статті 126, частини 1 статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, призначено ОСОБА_1 на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду (а.с. 12-13).

Наказом Луганського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року №25/С-ос, на підставі Указу Президента України «Про призначення суддів» від 03 квітня 2017 року №95/2017, суддю Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 вважати такою, що приступила для здійснення повноважень судді Луганського окружного адміністративного суду з 04 квітня 2017 року, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

Наказом Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року №26/С-ос зараховано стаж роботи в галузі права три роки та вирішено зробити перерахунок з 05 серпня 2018 року суддям, яких було призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду вперше, згідно з вимогами, встановленими Законом №2453-VI на день їх призначення, зокрема, судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 та встановлено з 05 серпня 2018 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30%, як такій, стаж якої на посаді судді станом на 05 серпня 2018 року станосить 10 років 5 місяців 5 днів (а.с. 15).

Наказом Луганського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року №28/С-ос зараховано до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки на посадах слідчих, прокурорів, а також інших працівників, яким законом передбачені аналогічні пільги, зокрема стаж державної служби, та вирішено зробити перерахунок з 01 липня 2019 року суддям, які були призначені чи обрані 01 січня 2011 року на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду, зокрема, судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 та встановлено з 01 липня 2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40%, як такій, що стаж роботи станом на 01 липня 2019 року становить 17 років 06 місяців 21 днів (а.с. 16).

Наказом Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року №39/С-ос, встановлено позивачу з 01 березня 2011 року доплату за вислугу років в розмірі 15%, з 10 грудня 2011 року в розмірі 20%, з січня 2012 року 30%, з 10 грудня 2016 року 40% (а.с. 17).

Наказом Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року №12/С-ос встановлено позивачу з 11 грудня 2021 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу (а.с. 18).

Згідно довідки Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року № 02-23/163/2023 штатні розписи Луганського окружного адміністративного суду станом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року складені відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з посадовим окладом судді з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2 102,00 грн. Оклад судді у 2021, 2022, 2023 роках складав 69 366,00 грн.

Суддівська винагорода та допомога на оздоровлення судді ОСОБА_1 у 2021, 2022, 2023 роках були нараховані відповідно до штатного розпису суду.

На дату видачі цієї довідки посадовий оклад судді складає 69 366,00 грн, зміни до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не вносились, та як наслідок штатний розпис суду на 2023 рік в частині розміру посадового окладу судді не змінювався (а.с. 23).

Ці обставини також підтверджуються довідками про доходи позивача за період 2021-2023 роки (а.с. 20-22).

Ухвалою апеляційного суду від 5 червня 2024 року зобов`язано Державну судову адміністрацію України надати суду наступні відомості:

- який кошторис (бюджетні асигнування) затверджений на 2021 - 2023 роки для Луганського окружного адміністративного суду на виплату суддівської винагороди;

- чи виділялись Луганському окружному адміністративному суду кошти на виплату суддівської винагороди та грошової допомоги на оздоровлення суддям із розрахунку прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2021- 2022 рік» для працездатних осіб (2481 грн), чи в кошторисі на виплату суддівської винагороди та грошової допомоги на оздоровлення застосовувався прожитковий мінімум у розмірі 2102 грн;

- чи виділялись Луганському окружному адміністративному суду кошти на виплату суддівської винагороди та грошової допомоги на оздоровлення суддям із розрахунку прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» для працездатних осіб (2684 грн), чи в кошторисі на виплату суддівської винагороди та грошової допомоги на оздоровлення застосовувався прожитковий мінімум у розмірі 2102 грн.

На виконання вимог ухвали суду ДСА України надано витребувані докази, з яких вбачається, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовувався для визгачення базового розміру посадового окладу суддів у 2021-2023 роках, встановлений в розмірі 2102 грн. (ст. 7 Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021-2023 роки).

Згідно ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

За ст. 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ч.ч. 1-3 статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За ст. 7 Закону України від 15.12.2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-ІХ у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ передбачено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Спірні правовідносини полягають у правомірності обчислення позивачу суддівської винагороди, виходячи з установленого у статті 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 гривні.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII, норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII).

Цим Законом статтю 130 Основного Закону України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які у системному зв`язку дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що оскільки Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій).

Крім того, норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України.

Згідно п. 1 ч. 3, п. 1 ч. 4 статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються відповідні регіональні коефіцієнти

Таким чином, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України від 15 липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Отже, цим Законом передбачено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Крім того, що до 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII. Зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у цій справі, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Закони України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Ці Закони про Державний бюджет України на 2021 -2023 роки не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Згідно правової позиції щодо застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та статті 135 Закону № 1402-VIII у подібних правовідносинах в постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року від 30 листопада 2021 року, від 22 червня 2023 року, від 12 липня 2023 року у справах № 400/2031/21, № 360/503/21, № 400/4904/21, № 140/5481/22 Законом № 1402-VIII передбачено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Отже, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року - 2 270, 00грн, на 01 січня 2022 року - 2481,00 грн, на 01 січня 2023 року - 2684,00 грн на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) на підставі положень статті 7 Законів №1082-IX, № 1982 ІХ, № 2710 ІХ була неправомірною.

Крім того, виключно статтею 136 Закону №1402-VIII визначається розмір допомоги на оздоровлення, яка підлягає виплаті суддям, - у розмірі його посадового окладу.

В постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 140/5481/22 розглянуті позовні вимоги щодо визнання протиправними дії ТУ ДСА України у Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, тобто 2102,00 грн; стягнення з ДСА України недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 92030,40 грн (з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

В цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, зокрема, про залишення в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 140/5481/22, яким визнано протиправними дії ТУ ДСА у Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн, стягнуто з ДСА України на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року в розмірі 92030,40 грн з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів».

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення з ДСА України недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у справі 140/5481/22 не співпадають з позовними вимогами у справі, що розглядається, суд враховує вищевказану постанову Верховного Суду щодо тотожних позовних вимог.

При розгляді цієї справи судом враховується постанова Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного Суду в постанові від 02 серпня 2023 року у справі № 560/5597/22, я якій розглядалися тотожні позовні вимоги, де Верховний Суд дійшов висновку про правильність рішення суду першої інстанції у спорі щодо розміру суддівської винагороди, та саме зобов`язання Хмельницького окружного адміністративного суду здійснити перерахунок і виплату судді Хмельницького окружного адміністративного суду відповідної с суддівської винагороди.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про:

- визнання протиправними дій Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 грудня 2023 року та допомоги на оздоровлення у 2021-2022 роках, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.;

- зобов`язання Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 грудня 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2270,00 грн, у 2022 році - 2481,00 грн, у 2023 році - 2684,00 грн.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн; зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду ДСА України надано витребувані докази, з яких вбачається, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовувався для визгачення базового розміру посадового окладу суддів у 2021-2023 роках, встановлений в розмірі 2102 грн. (ст. 7 Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021-2023 роки).

За ч.ч. 3, 4 статті 148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Згідно ст. 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

За ч.ч. 1, 2 статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 5 статі 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

За ч. 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року № 141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

За 2 цього Положення ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно п. 3 Положення ТУ ДСА України є територіальними органами ДСА України.

Враховуючи приписи статей 148, 149 Закону № 1402-VIII, з урахуванням положень ч.ч. 1, 2, 5 статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України слідує, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Відповідач - територіальний орган ДСА України та розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на відповідний рік.

Тому невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана з діяльністю відповідача - ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону № 1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, діями якого порушено право позивача.

З урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, Верховний Суд в постанові від 24.09.2020 року у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

На підставі викладеного, колегія суддів дішла висновку про задоволення позову про:

- визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн;

- зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є, у тому числі, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до примітки до ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище розуміються, зокрема, судді.

Оскільки у даній справі позивач на теперішній час є суддею, тобто особою, яка у значені Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, то така справа не підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження. При цьому, апеляційний суд враховує такі правові висновки Верховного суду в постанові від 21.09.2023 року у праві № 380/25627/21.

За п.п. 77-81 цієї постанови касаційного суду згідно із частиною п`ятою статті 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону у контексті доводів відповідача, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 липня 2021 року в справі №460/6542/20 та від 30 червня 2022 року у справі №640/27145/20.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що ця справа не належить до справ незначної складності у значенні частини шостої статті 12 КАС України, однак заборони для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відсутні.

Також, касаційний суд визнав необґрунтованими доводи скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині здійснення розгляду апеляційної скарги в письмовому провадженні.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що внаслідок порушення норм матеріального, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову в частині позовних вимог до Державної судової адміністрації України, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нової постанови про задоволення позову, в іншій - без змін.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Луганського окружного адміністративного суду задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 360/1080/23 за позовом ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог до Державної судової адміністрації України.

Прийняти нову постанову в цій частині.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн;

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 17 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць