Справа № 440/4862/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/4862/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кучука А.О.,

представника відповідача Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування висновку службового розслідування, наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУНП в Полтавській області), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування від 10.02.2024 вих.№140/115/15/2021 за фактом вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку поліцейським взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області в частині встановлення вчинення дисциплінарного проступку поліцейським взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 12.02.2024 №314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарного стягнення" в частині застосування до поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у формі звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 25.03.2024 №133 щодо звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до підпункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 25.03.2024;

поновити ОСОБА_1 на займаній посаді поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області з 25.03.2024;

зобов`язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2024 по дату поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він проходив службу в Національній поліції. Оспорюваними наказами ГУНП в Полтавській області до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції та, відповідно, звільнено зі служби у поліції внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, що за висновком службового розслідування, полягав у невиконанні наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП". Позивач зауважив, що він повідомив безпосереднього керівника про наявність поважних причин, що унеможливлювали його відрядження до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України "Лють", м. Одеса, а саме - перебування на його утриманні малолітнього сина, який є дитиною з інвалідністю та потребує постійного догляду через встановлений діагноз: (див. т. 1, а.с. 180). Однак відповідач, приймаючи спірні рішення, не надав правову оцінку наведеним обставинам, внаслідок чого прийняв незаконне рішення про звільнення позивача зі служби в поліції. Позивач звертав увагу на те, що він має стаж служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції понад 9 років, за час служби зарекомендував себе з позитивної сторони, не мав дисциплінарних стягнень, відповідав займаній посаді, а тому застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення вважає безпідставним.

2. Позиція відповідача.

Відповідач надав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 1, а.с. 110-120/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що дисциплінарною комісією проведено повне та неупереджене службове розслідування, із врахуванням засад Дисциплінарного статуту, щодо рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. Дії відповідача щодо видання оскаржуваних наказів про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби та про звільнення зі служби є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників у відкрите судове засідання.

Позивач у відповіді на відзив наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві /т. 1, а.с. 232-240/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 провадження в адміністративній справі №440/4862/24 щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування від 10.02.2024 вих.№140/115/15/2021 за фактом вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку поліцейським взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області в частині встановлення вчинення дисциплінарного проступку поліцейським взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 - закрито.

Позивач та його представник у судовому засіданні 20.06.2024 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

Позивач з12.05.2014 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - у Національній поліції України /а.с. 129-134/.

08.02.2024 до ГУНП в Полтавській області надійшла доповідна записка (вих. №277/115/21/01-2024 від 08.02.2024) командира БПОП ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 про те, що відповідно до законів України "Про Національну поліцію", "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України з відсічі та стримування збройної агресії проти України та на виконання листа НПУ від 02.02.2024 №7527дск, отримано вказівку від Голови Національної поліції України відрядити двадцять працівників підрозділу з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 180 діб) до управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк "Цунамі") в оперативне підпорядкування полковника поліції ОСОБА_3 , начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", м. Одеса.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП" визначено двадцять поліцейських підрозділу, які зобов`язані прибути 10.02.2024 у м. Одеса до управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк "Цунамі") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", серед яких старший сержант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) БПОП ГУНП /а.с. 37-38, 159-161/.

09.02.2024 командир БПОП ГУНП в Полтавській області полковник поліції ОСОБА_4 подав на ім`я начальника ГУНП доповідну записку, у якій повідомив про відмову працівників підпорядкованого підрозділу від виконання вимог наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП", з урахуванням чого просив призначити службове розслідування за цим фактом /а.с. 155-157/.

Наказом ГУНП від 09.02.2024 №139 "Про призначення та проведення службового розслідування" призначено службове розслідування за вищевказаним фактом у формі письмового провадження, проведення якого доручено дисциплінарній комісії, визначено її персональний склад /а.с. 158/.

09.02.2024 позивач надав письмові пояснення, у яких зазначив про потребу у домашньому догляді за дитиною з інвалідністю, до пояснень додав копії медичної довідки та виписки із медичної карти стаціонарного хворого /а.с. 178-180/.

10.02.2024 на ім`я начальника ГУНП надійшов рапорт заступника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_5 , у якому повідомлено, що відповідно до наказу ГУНП від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП" особовий склад БПОП ГУНП в Полтавській області у кількості 20 (двадцять) поліцейських 10.02.2024 зобов`язані прибути на 09:00 до підрозділу для відрядження до управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк "Цунамі") в оперативне підпорядкування полковника поліції ОСОБА_3 , начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", м. Одеса. При перевірці прибуття особового складу БПОП ГУНП в Полтавській області до підрозділу о 9:20 10.02.2024 встановлено, що від виконання вище зазначеного наказу відмовилися від виконання зазначеного наказу окремі поліцейські, зокрема старший сержант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) БПОП ГУНП /а.с. 162-163/.

Розглянувши отримані під час службового розслідування пояснення, відеоматеріали та враховуючи рапорт заступника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_5 (вих. № 607/115/11/04-2024 від 10.02.2024) дисциплінарна комісія розцінила відмову від виконання наказу старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , поліцейським взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) БПОП ГУНП, як невиконання правомірного наказу, відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, що є грубим порушенням службової дисципліни /а.с. 136-154/.

За висновком службового розслідування від 10.02.2024 (пункт 5) за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пп. 1, 2 с. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2, 4 ст. 24 Закону України "Про Національну поліцію", пп. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, присяги поліцейського, текст якої закріплено у ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилось у невиконанні пункту 1 наказу ГУНП від 08.02.2024 №298 "Про відрядження поліцейських ГУНП" поліцейський взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) БПОП ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби у поліції /а.с. 153/.

Пунктом 1 наказу ГУНП в Полтавській області від 12.02.2024 №314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" застосовано до поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) БПОП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції /а.с. 215-222/.

З метою реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, застосованого до позивача пунктом 1 наказу ГУНП в Полтавській області від 12.02.2024 №314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" ГУНП в Полтавській області видано наказ від 25.03.2024 № 133 о/с "По особовому складу", яким згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) БПОП ГУНП старшого сержанта поліції Білика О.В. зі служби у поліції /а.с. 127/.

Не погодившись із зазначеними наказами ГУНП в Полтавській області, позивач оскаржив їх до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №580-VIII (тут та надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частинами першою, другою статті 19 Закону №580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини першої статті 77 Закону).

Закон України від 15.03.2018 №2337-VIII "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" набрав чинності 07.10.2018.

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком у силу статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За приписами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (частина п`ята статті 13).

Як обумовлено частинами першою та другою статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Разом із тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

У відповідності до приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок №893).

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Вимоги до змісту висновку службового розслідування визначені пунктом 4 розділу VI Порядку №893, що узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.

У силу пункту 9 розділу VI Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника. Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Пунктами 1, 2, 4 розділу VІI Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО.

Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується правомірності індивідуальних актів відповідача, якими встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, внаслідок чого до нього застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Суд оцінює оскаржувані накази ГУНП в Полтавській області з точки зору їх відповідності критеріям правомірності, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, а саме - чи прийняті ці накази: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За обставин цього спору підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 10.02.2024 начальником ГУНП в Полтавській області.

За висновком службового розслідування дисциплінарна комісія визнала доведеним факт відмови позивача від виконання наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП" в частині його відрядження до управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк "Цунамі") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють".

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Відповідно до частин першої - третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на те, що ознайомлення особового складу БПОП ГУНП із наказом ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП" відбувалось 09.02.2024 під відеозапис.

У судовому засіданні 20.06.2024 суд дослідив відеозапис ознайомлення особового складу БПОП ГУНП із наказом ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП" та встановив, що старший сержант ОСОБА_1 повідомив, що не відмовляється від виконання наказу, але не може його виконати через сімейні обставини.

У матеріалах службового розслідування наявні письмові пояснення позивача, в яких він повідомив про сімейні обставини, що перешкоджали виконанню наказу, а саме - потребу постійного домашнього догляду за дитиною з інвалідністю /а.с. 178/.

До пояснень позивач додав копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого та довідки про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді /а.с. 180/.

Тож позивач у порядку частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту повідомив безпосереднього керівника (начальника БПОП ГУНП) про наявність обставин, що перешкоджають йому виконати наказ ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 "Про відрядження працівників ГУНП".

Стосовно доводів представника відповідача про те, що у силу пункту 7 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672, направлення у службові відрядження поліцейських - вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда, без їх згоди не допускається, суд звертає увагу на таке.

У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України).

Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України.

А відповідно до частини другої згаданої статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), взявши на себе зобов?язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов?язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 14 Конвенції визначає, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.03.2012 у справі за заявою №30078/06 вказував, що держава може встановлювати певні обмеження прав військовослужбовців, якщо існує реальна загроза боєздатності збройних сил, оскільки належне функціонування армії навряд чи можливо уявити без правових норм, покликаних попереджати її підрив військовослужбовцями. Суд, однак, уточнив, що національні органи влади не можуть посилатися на такі норми для позбавлення сенсу здійснення окремими членами збройних сил свого права на повагу їхнього сімейного або особистого життя, яке може бути застосовано до військовослужбовців в такій же мірі, як і до інших осіб, які перебувають під юрисдикцією держави.

Європейський Суд вважає, що потрібні дуже вагомі причини для обґрунтування відмінності в зверненні між військовослужбовцями-чоловіками і військовослужбовцями-жінками в цій особливо важливій сфері сімейного життя, що стосується відносин батьків зі своїми новонародженими дітьми.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток /частина друга статті 150 Сімейного кодексу України/.

Повертаючись до обставин цієї справи суд враховує, що наявність у позивача малолітньої дитини з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, у контексті пункту 7 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України мало бути розглянуте відповідачем, як умова отримання згоди на відрядження незалежно від того, що відповідною нормою передбачено згоду на відрядження виключно жінок-поліцейських.

Стосовно доводів представника відповідача про наявність у позивача дружини, яка може здійснювати догляд за малолітнім сином з інвалідністю, суд зауважує, що поняття догляду включає в себе не лише безпосередній нагляд за дитиною, а й інші не менш важливі аспекти, як-то: придбання ліків, продуктів харчування, засобів за доглядом тощо, що потребує від позивача постійного перебування за місцем проживання (м. Кременчук Полтавської області), тоді як наказом від 08.02.2024 було передбачено його відрядження за межі Полтавської області на строк до 180 днів.

Окрім того, розглядаючи питання правомірності включення позивача до наказу про відрядження у контексті оголошення в Україні воєнного стану, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до абзацу шостого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (у редакції, чинній станом на лютий 2024 року) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки (...) які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Так само, у силу пункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній станом на лютий 2024 року) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Тож спеціальним законодавством передбачено, що виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років є підставою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації для військовозобов`язаних або звільнення з військової служби військовослужбовців незалежно від статі.

А тому, зважаючи на мету направлення поліцейських БПОП ГУНП в Полтавській області, зокрема позивача, у службове відрядження наказом ГУНП від 08.02.2024 (надання практичної допомоги з виконання завдань, покладених на Національну поліцію України у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України з відсічі та стримування збройної агресії проти України) наявність на вихованні у позивача малолітньої дитини з інвалідністю, сина ОСОБА_6 2017 року народження, якому встановлена інвалідність з дитинства, підгрупа А, діагноз С 71.8 (див. т. 1, а.с. 27, 180), мала бути оцінена відповідачем у контексті поважності причин невиконання вищезгаданого наказу.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин справи та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20, від 23.11.2023 у справі №420/14443/22).

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.06.2023 у справі №380/1256/21, від 17.04.2024 у справі №320/11315/22.

Оцінюючи правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення шляхом звільнення зі служби у поліції суд враховує, що позивач повідомив безпосереднього керівника про обставини, що перешкоджали йому у виконанні наказу від 08.02.2024 та надав відповідні докази на підтвердження цих обставин.

Твердження дисциплінарної комісії про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень з приводу обставин, що були предметом службового розслідування, суд відхиляє, оскільки, як під час ознайомлення 09.02.2024 з наказом від 08.02.2024, що зафіксовано на портативний відеореєстратор, так і в письмових поясненнях від 09.02.2024 позивач повідомив про наявність поважних причин, що перешкоджали йому виконати відповідний наказ.

При цьому суд враховує, що письмові пояснення ОСОБА_1 від 09.02.2024 залучені до матеріалів службового розслідування, копія яких надана відповідачем разом з відзивом на позов, тож дисциплінарна комісія мала ознайомитись з ними до моменту складення висновку службового розслідування від 10.02.2024.

Як слідує зі змісту висновку службового розслідування від 10.02.2024 /а.с. 136-154/ дисциплінарна комісія взагалі не надала жодної оцінки факту виховання позивачем малолітньої дитини з інвалідністю, що потребує постійного стороннього догляду.

На цій підставі суд визнає хибними доводи дисциплінарної комісії про наявність тяжких наслідків скоєння дисциплінарного проступку позивачем, оскільки такий проступок мав місце у період дії воєнного стану та з огляду на свідому відмову поліцейського від виконання наказу.

Безпідставним є й висновок про порушення позивачем Присяги поліцейського, оскільки за вищевстановлених обставин ОСОБА_1 не відмовлявся від виконання наказу без наявності на те поважних причин.

Суд також зауважує, що у висновку службового розслідування вказано на врахування дисциплінарною комісією обставин, які пом`якшують відповідальність: високі показними виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород (Відзнака Президента - "За участь в Антитерористичній операції"; відзнака НПУ - медаль "10 років сумлінної служби").

Проте наявність таких обставин не відобразилась на обранні дисциплінарною комісією виду дисциплінарного стягнення.

Обставин, які б обтяжували відповідальність позивача, дисциплінарною комісією не встановлено.

Позивач не мав діючих дисциплінарних стягнень.

Командиром БПОП ГУНП характеризується добре, як поліцейський, який належним чином виконує службові обов`язки /а.с. 209/.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій /а.с. 24/.

Довідкою ГУНП в Полтавській області від 29.03.2024 підтверджено, що позивач неодноразово брав безпосередню участь в забезпеченні охорони громадського порядку під час проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у такі періоди: з 10.07.2014 по 15.08.2014, з 15.09.2014 по 15.10.2014, з 17.11.2014 по 17.12.2014, з 20.02.2015 по 26.03.2015, з 26.05.2015 по 25.06.2015, з 25.09.2015 по 06.11.2015, з 07.11.2015 по 11.11.2015, з 16.04.2016 по 29.05.2016, з 03.08.2016 по 03.10.2016, з 04.12.2016 по 28.01.2017, з 29.11.2017 по 25.01.2018, а також виконував бойові завдання з відсічі та стримування збройної агресії проти України на лінії бойового зіткнення в порядку взаємодії підрозділів НПУ зі Збройними Силами України в складі зведеного батальйону Національної поліції "Захід" в Луганській та Донецькій областях з 01.08.2023 по 30.11.2023 /а.с. 78/.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, порушення Присяги поліцейського та, як наслідок, безпідставність застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції.

Отож наказ ГУНП в Полтавській області від 12.02.2024 №314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарного стягнення" в частині застосування до поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у формі звільнення зі служби в поліції, а також наказ ГУНП в Полтавській області від 25.03.2024 №133 о/с належить визнати протиправними та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частинами другою, третьою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Тож позивача належить поновити на посаді поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області з 26.03.2024 (а не з 25.03.2024, як просив позивач, оскільки дата звільнення є останнім робочим днем).

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

За змістом абзацу четвертого пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Верховний Суд у постановах від 17.03.2021 у справі №815/6557/16, від 09.04.2020 у справі №540/426/19, від 26.04.2019 у справі №815/1829/17 зазначив, що розрахунок середньоденної заробітної плати повинен здійснюватися відповідно до Порядку №100 з урахуванням положень Порядку №260 в частині застосування при такому розрахунку саме календарних днів відповідного місяця.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

А тому суд визнає помилковими доводи відповідача про необхідність обчислення середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 виключно за останній місяць роботи, тобто березень 2024 року.

Натомість, виходячи з наведених вище положень Порядку №100, середньоденне грошове забезпечення позивача слід обчислити з урахуванням його грошового забезпечення за січень та лютий 2024 року, тобто два календарні місяці, що передують місяцю звільнення.

Довідкою ГУНП в Полтавській області від 29.05.2024 №1336-2024 підтверджено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 , як за січень 2024 року, так і за лютий 2024 року склало 22639,98 грн /а.с. 135/.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становитиме: (22639,98 грн + 22639,98 грн) = 45279,96 грн : 60 (31 календарний день січня 2024 року + 29 календарних днів лютого 2024 року) = 754,67 грн.

Вимушений прогул ОСОБА_1 з 26.03.2024 по 20.06.2024 складає 87 календарних днів.

Тож на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2024 по 20.06.2024 у розмірі 65656,29 грн (754,67 грн х 87 календарних днів).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Відповідно до положень пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отож суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів.

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, як учасник бойових дій /а.с. 24/.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Тож підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 12.02.2024 №314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарного стягнення" в частині застосування до поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у формі звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 25.03.2024 №133 о/с.

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 26.03.2024.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2024 по 20.06.2024 у розмірі 65656,29 грн (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят шість тисяч двадцять дев`ять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №1 (з обслуговування м. Кременчук) батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 26.03.2024 та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 22640,10 грн (двадцять дві тисячі шістсот сорок гривень десять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 40108630; вул. Юліана Матвійчука, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 червня 2024 року.

Суддя Олександр КУКОБА