Справа № 120/2760/24
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 липня 2024 року

м. Київ

справа № 120/2760/24

адміністративне провадження № К/990/25838/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської Митниці про визнання протиправними дій та стягнення шкоди,

УСТАНОВИВ:

5 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської митниці, у якому просив:

- визнати протиправними дії Київської митниці, що полягають у призупиненні митного оформлення та поміщення на склад митниці з подальшим знищенням товару МЕВ за № №AEPD, №AEPD, №AEPD;

- стягнути з Київської митниці на користь ОСОБА_1 заподіяну шкоду протиправними діями у розмірі 7534,17 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 18 березня 2024 року позов залишив без руху з підстав того, що:

- заявлені Позивачем вимоги не відповідають вимогам частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), адже не містять жодного із визначених положеннями цієї норми способів захисту порушених прав, із якими особа може звернутись саме до адміністративного суду. Отже, Позивачу належить уточнити прохальну частину позову та чітко сформувати позовні вимоги у відповідність до положень частини першої статті 5 КАС України;

- Позивач до позовної заяви не додав доказу сплати судового збору у встановленому розмірі, а тому йому слід сплатити судовий збір в сумі 1211,20 грн;

- Позивач звернувся до суду із вимогою про визнання протиправними дій Відповідача, що полягають у призупиненні митного оформлення та поміщення на склад митниці з подальшим знищенням товару МЕВ за №№ AEPD. AEPD, AEPD. Відтак, цей спір не підпадає під визначення спору, який звільняє особу від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір", а тому клопотання Позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

25 квітня 2024 року Вінницький окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою повернув позовну заяву з підстав того, що строк для усунення недоліків позовної заяви закінчився, однак Позивач та його представник не виконали вказані вимоги ухвали суду, при цьому, будь-яких клопотань процесуального характеру щодо можливості продовження встановленого судом строку також не подано.

Не погоджуючись з ухвалою від 25 квітня 2024 року, Позивач подав апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції залишив цю апеляційну скаргу без руху з посиланням на те, що:

- предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, яка постановлена в 2024 році, а тому за подання апеляційної скарги в даному випадку належить сплатити судовий збір в розмірі 3028 грн;

- заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору Позивач не додав доказів, відповідно до яких суд може розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік та довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік, тощо. Долучена до матеріалів апеляційної скарги копія відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не дає можливості встановити розмір річного доходу апелянта за минулий рік, оскільки інформація наявна в ній стосується періоду з третього кварталу 2023 року по другий квартал 2024 року.

3 червня 2024 року Сьомий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці про визнання протиправними дій та стягнення шкоди повернув особі, яка її подала.

Обґрунтовуючи наявність підстав для повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вказав, що:

- Позивач не надав доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір»;

- факт відсутності у Позивача доходів у період з 3 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року та визнання останнього суб`єктом права на безоплатну правову допомогу не є підтвердженням наявності підстав для звільнення від сплати судового збору. З урахуванням наведеного відсутні підстави для задоволення клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору;

- станом на 3 червня 2024 року недоліки апеляційної скарги Позивач не усунув.

3 липня 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати увалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2024 року у справі й ухвалити постанову, якою направити справу для розгляду заяви за підсудністю.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Як передбачено частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом частини третьої цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі має бути наведене відповідне обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як підтверджується змістом касаційної скарги, Позивач, обґрунтовуючи неправильне застосування пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», покликається на рішення Європейського суду з прав людини, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року та постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 червня 2018 року.

Проте:

- рішення Європейського суду з прав людини стосуються загальних положень щодо сплати судового збору;

- висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц стосувалися застосування Закону України «Про захист прав споживачів»;

- висновки у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 червня 2018 року у справі № 914/1748/17 формувались за обставин, коли була заявлена 1 позовна вимога про відшкодування шкоди, тоді як у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що предметом спору є визнання протиправними дій Київської митниці, що полягає у призупиненні митного оформлення й поміщення на склад митниці з подальшим знищенням товару МЕВ за № AEPD, №AEPD, №AEPD та стягненні на користь ОСОБА_1 заподіяної шкоди протиправними діями у розмірі 7534 (сім тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 17 коп.

У касаційній скарзі Позивач не наводить доводів, які б давали підстави вважати, що предметом у цій справі є лише відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою.

Крім того, не наводить скаржник у касаційній скарзі й тверджень про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні його клопотання щодо звільнення від сплати судового збору на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків.

У касаційній скарзі Позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, проте положення наведеної вище частини другої статті 328 КАС України дають можливість оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви після її перегляду в апеляційному порядку.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму процесуального права порушено судами першої та (або) апеляційної інстанцій, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської Митниці про визнання протиправними дій та стягнення шкоди повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська