Справа № 567/1167/23
Суддя: Василевич О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/1167/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 15 від 18 травня 2023 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.05.2023 року відносно нього начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало, на думку відповідача, порушення позивачем вимог ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.1 п.1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, а саме 16.05.2023 року ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що він не погоджується з винесеною щодо нього постановою, посилаючись на те, що розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про його виклик не видавалось, а вручена йому повістка є незаконною та оформленою неналежним чином, оскільки в ній відсутні реквізити розпорядження начальника РТЦК СП, година, на яку необхідно з`явитися, та в такій повістці відсутній підпис уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка її склала, і така повістка не відповідає вимогам постанови КМУ від 30.12.2022 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Вказує, що повістка була виписана у його присутності працівниками РТЦК СП на чистому бланку та під час її вручення він наполягав на складанні акту про відмову в її отриманні.

Крім того, вказав, що йому не відомо про існування протоколу про адміністративне правопорушення від 16.05.2023 року, він не був присутній при його складанні та копія протоколу йому вручена не була. Вважає, що уповноваженими особами РТЦК СП порушено вимоги ст.ст.254, 256, 259 КУпАП, відповідно до яких протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення з роз`ясненням процесуальних прав та доставленням особи до відповідного державного органу.

Окрім того, зазначає, що 15.05.2023 р., тобто напередодні, він самостійно з`явився до шостого відділу РТЦК СП та отримав направлення для проходження медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби.

Вказує, що докази на підтвердження надсилання відповідачем на його адресу викликів/повісток про необхідність з`явитися до призовної дільниці у зв`язку з мобілізацією, чи докази надсилання повідомлень про виклик для надання пояснень при розгляді справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Посилаючись на те, що про наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП йому стало відомо 14.06.2023 року через додаток «Дія», у зв`язку з тим, що відносно нього було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього штрафу, та з виконавчим проваженням він ознайомився через автоматизовану систему виконавчих проваджень, а зі змістом постанови він ознайомився лише 15.06.2023 року, просить постанову про накладення адміністративного стягнення № 15 від 18 травня 2023 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Крім того просить вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року було відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають до задоволенню.

Зазначає, що згідно ст.1 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543- ХІІ від 21.10.1993 року мобілізація визначена як комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного проведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені ст.22 даного Закону.

Зазначає, що позивач відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» після отримання повістки зобов`язаний був прибути у місце та строк, вказаний у повістці. Вказує, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 16.05.2023 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 була вручена повістка під розписку про виклик для звірки військово-облікових даних.

Однак, 16.05.2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 до шостого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Лишепісля телефонних дзвінків посадовими особами шостого відділу до ОСОБА_1 , останній 18.05.2023 року прибув до шостого відділу, поважну причину невчасного прибуття не вказав. Відтак за порушення вимог чинного законодавства відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч.2 ст. 210 КУпАП.

Також йому було доведено до відома та роз`яснено вимоги Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних (додаток 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487), норми КУпАП та КК України, та міра відповідальності за їх порушення.

Відповідач вважає, що позивач вводить суд в оману вказуючи на те, що він не знав про існування винесеної постанови. Під час складання протоколу він відмовився писати пояснення про причину правопорушення та відмовився підписувати протокол. Посадовими особами шостого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений акт про відмову ОСОБА_1 підписати протокол. О Вважає, що позивач знав про існування протоколу, йому було роз`яснено суть порушення, також йому було повідомлено про суму накладеного штрафу за порушення ч.2 ст.210 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в поданій до суду відповіді на відзив зазначив, що він до матеріалів справи долучив оригінал повістки, врученої йому працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була виписана йому на вулиці на чистому бланку, належним чином не оформлена, на якій відсутні реквізити розпорядження начальника РТЦК та година, на яку необхідно було йому з`явитися. Також у врученій йому повістці відсутній підпис уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка її склала, а також дата вручення йому повістки. Крім того, 16.05.2023 р. він наполягав на складенні акту про відмову в отриманні даної повістки.

Вказав, що 15.05.2023 р. він самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 і отримав направлення для проходження медичного огляду, яку він на даний час проходить, що підтверджується направленням №3250 від 15.05.2023 р. на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до війської служби та карткою КНП «Острозької багатопрофільної лікарні», яка містить відмітки про відвідування ним лікарів.

Зазначає, що відповідач додаючи до відзиву протокол про адміністративне правопорушення №15 від 18.05.2023 року та акт про відмову від підпису та отримання протоколу від 18.05.2023 року, вводить суд в оману, оскільки такий протокол при ньому не складався та зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона була винесена 18.05.2023 року на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 16.05.2023 року, а не від 18.05.2023 року.

Вважає, що оскаржувана ним постанова була винесена на підставі неіснуючого протоколу про адміністративне правопорушення, а справа в порушення КУпАП розглянута у його відсутності.

Вказує, що відповідач належним чином не довів правомірність винесеної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, тому постанова про накладення адміністративного стягнення №15 від 18.05.2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи вчинені дії суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення є правовим актом індивідуальної дії.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення №15 від 18.05.2023 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порушив ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.1 п.1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, а саме 16.05.2023 року ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАп у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що вона винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №15 від 16.05.2023 року.

Вирішуючи питання наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а також даючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем за оскаржуваною постановою рішення, суд виходив з наступного.

Частина 2 ст.210 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною 1 цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

В свою чергу, частина 1 ст.210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 , передбачено перелік обов`язків для громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві. Такі особи зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством, тощо.

Відповідно до п.п.1 п.1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, порушення якого також ставиться у провину ОСОБА_1 , призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку :

- за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад;

- за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності;

- у разі вибуття за межі України на строк більше трьох місяців за місцем консульського обліку в закордонних дипломатичних установах.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 , у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до п.19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 р. призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Зі змісту оскаржуваної постанови, винесеної 18.05.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 вбачається, що підставою для її винесення був складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №15 від 16 травня 2023 року за порушення ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 1 п.1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та відповідач, заперечуючи проти доводів позовної заяви, протоколу із вищевказаною датою суду не надав.

З досліджених судом доказів встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.210 КУпАП з датою його складання так як вона вказана в оскаржуваній постанові - 16 травня 2023 року, в матеріалах справи відсутній.

Позаяк в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення № 15, складений начальником відділення обліку мобілізаційної роботи шостого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.210 КУпАП з іншою датою його складення, аніж зазначена в оскаржуваній постанові - 18 травня 2023 року.

Згідно ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З дослідженої судом повістки, наданої позивачем, вбачається, що вона складена 15.05.2023 року від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_1 , і така повістка не містить чіткої вказівки на годину, коли необхідно ОСОБА_1 прибути 16.05.2023 року до вищевказаного РТЦК СП, як і не містить підпису особи, відповідальної за її складання.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

У відповідності до ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених, зокрема, у статті 235 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови, як зазначено у тексті самої постанови, є протокол про адміністративне правопорушення №15 від 16 травня 2023 року, однак в матеріалах справи такий протокол відсутній, позивач заперечує факт отримання складеного відносно нього протоколу, та відповідач обґрунтовуючи правомірність винесеної постанови такого протоколу суду не надав.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, отримав його копію, що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак не прибув в зазначений час та не повідомив про поважні причини неприбуття, і таких доказів відповідачем не надано.

Посилання відповідача на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 уповноваженими особами РТЦК СР був складений акт про те, що ОСОБА_3 відмовився від підпису у складеному відносно нього протоколі та в отримані його другого примірника від 18.05.2023 року не свідчить про те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим останнього було позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та ст.268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Відповідно до положень ст.ст.254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією фіксації адміністративного правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з положенням ч. 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, у матеріалах справи міститься лише оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 18.05.2023 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення з датою його складення, яка вказана в оскаржуваній постанові - 16.05.2023 р., пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, покази свідків, та інші документи, якими зафіксовано адміністративне правопорушення тощо, відповідач не надав.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП відповідачем не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем належним чином не доведено правомірність винесеної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення №15 від 18.05.2023р. підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 73-77, 90, 139, 241-246, 255, 286КАС України,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі задовольнити.

Постанову про накладення штрафу № 15 від 18 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.