Справа № 420/2454/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2454/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Житомирській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним Рішення № 95 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.11.2023 року про відмову призначенні пенсії за вислугою ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до ОСОБА_1 , страхового стажу періоду роботи з 03.11.1999 року по 15.03.2001 рік; період роботи з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року, згідно книжки НОМЕР_1 від 20.09.1990 року, та період служби з 2014 по 2016 рік та розглянути повторно заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за вислугою відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 17.11.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення мені пенсії. Заяву було направлено на розгляд за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та 17.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийняте Рішення про відмову в призначенні пенсії № 95. ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 03.11.1999 року по 15.03.2001 рік; період роботи з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року, згідно книжки НОМЕР_1 від 20.09.1990 року.

Позивач вказує, що відповідно до розрахунку стажу наданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області становить: 22 роки, 10 місяців 24 дні, однак цей розрахунок є невірний, оскільки його страховий загальний стаж становить 27 років 8 місяців 7 днів, до обчислення страхового стажу неправомірно не зараховано періоди служби з 2014 по 2016 рік, оскільки з 24.04.2014 - 05.04.2018 він проходив службу в органах Державної кримінально виконавчої служби України.

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області протиправним та необґрунтованим.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позов, в якому представником відповідача зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача зазначає у відзиві, що враховуючи те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Реєстрі застрахованих осіб інформація щодо нарахованої позивачу суми грошового забезпечення та врахування до страхового стажу періодів служби 2014-2016 років відсутня.

Враховуючи вищевикладене, вказує представник відповідача, Головні управління не порушували прав, свобод та інтересів позивача, а діяли лише на підставі норм чинного законодавства України та з урахуванням наведених доводів позивачем у позовній заяві, відсутні законні підстави для її задоволення.

20.02.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області надійшов відзив на позов, в якому представником відповідача зазначено, що адміністративний позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, a дії Управління законними вмотивованими.

Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Згідно положень пунктів 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» право на пенсію за вислугу років мають особи, за їхнім зверненням, які на день набрання чинності Законом (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52,54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також представник відповідача зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1990 періоди роботи з 03.11.1999 по 15.03.2001, з 07.05.2001 по 01.03.2002, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Зазначені періоди зараховано частково згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб з 03.11.1999 по 30.06.2000, з 07.05.2001 по 31.08.2001. Страховий стаж позивача становить 22 роки 10 місяців 24 дні.

Представник відповідача вказує, що заявником невірно обрано вид призначеної пенсії вислуга, років", а необхідно за віком згідно пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Дії Управління є правомірними та вмотивованими, а позов є необгрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.

19.03.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 13.11.2023 року щодо призначення йому пенсії за вислугу років.

17.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №95, з тих підстав, що: «Вік заявника 48 років.

Згідно положень пунктів 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" право на пенсію за вислугу років мають особи, за їхнім зверненням, які на день набрання чинності Законом (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52,54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Умовою для призначення пенсії за вислугу років, окрім наявності необхідного спеціального стажу, є звільнення з посади, що дає право на цей вид пенсії

Результати розгляду документів, доданих до заяви.

Не зараховано відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1990р. періоди роботи з 03.11.1999р. по 15.03.2001р., з 07.05.2001р. по 01.03.2002р., оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, зокрема, трудової книжки.

Водночас, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі постанова № 794), від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 2000 років. починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови № 794).

З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим.

Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637.

Зазначені періоди зараховано частково згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб з 03.11.1999р. по 30.06.2000р., з 07.05.2001р. по 31.08.2001р.

Страховий стаж особи становить 22 роки 10 місяців 24 дні. Працює.

Спеціальний стаж відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із змінами згідно із Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" відсутній.

Заявником невірно обрано вид призначеної пенсії "вислуга років", а необхідно за віком згідно пункту 4 частини першої статті 115 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із змінами згідно із Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи згідно переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р за № 909 (із змінами)».

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням та вважаючи, що він має право на призначення пенсії за вислугою відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч.1 ст.2 Закону №2262-ХІІ).

Статтею 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до п.а та б ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Так, Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №31 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок №-1), відповідно до п.1 якого військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (членам їх сімей), пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно п.2 Порядку №3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Тобто, особи, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, подають відповідні заяви про призначення пенсії до пенсійного органу через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, а не безпосередньо до пенсійного органу.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та зокрема з матеріалів пенсійної справи позивача, заяву про призначення пенсії за вислугу років позивачем подано безпосередньо до пенсійного органу в електронній формі.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Тобто, безпосередньо до територіального органу Пенсійного фонду України (в тому числі в електронній формі) подається заява про призначення пенсії за Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, позивачем разом з поданою ним 13.11.2023 року заявою про призначення пенсії за вислугу років не надано заяву, що закон, за яким він бажає отримувати пенсію є Закон №2262-ХІІ, що дало б змогу відповідачам роз`яснити позивачу порядок звернення за призначенням такої пенсії.

В свою чергу, виходячи з поданих позивачем заяви та документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області заяву позивача розглянуто з позиції наявності у нього підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Оцінки наявності у позивача права на пенсію за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ відповідачами не надавалась та відповідно рішення з цього питання не приймалось, а тому і підстав для його скасування з підстав відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ немає.

Водночас, відповідачем оскаржуваним рішенням не зараховано позивачу до страхового стажу періодів його роботи з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року та з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків.

Так, за період з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року позивачу до страхового стажу зараховано 7 місяців 28 днів, а з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року - 3 місяці 25 днів.

Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що у зазначений період позивач:

- з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року проходив службу в органах податкової міліції Управління податкової міліції Державної податкової адміністрації в Миколаївській області безперервно протягом 1 року 4 місяців 12 днів;

- з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року працював торговим агентом в малому приватному підприємстві Надія.

Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), відповідно до п. 4 розділу І якого Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Також згідно п. 2 розділу ІІ цього ж Положення джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені статтею 18 Закону (наявне гіперпосилання на Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

У Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (далі - обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування із: звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу; системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; електронних пенсійних справ; системи обліку сплати страхових внесків; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням; реєстру страхувальників Державного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; звернень громадян до органів Пенсійного фонду України; інших джерел, передбачених законодавством.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та Пенсійного фонду від: Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; платників єдиного внеску; застрахованих осіб; Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; Державного реєстру актів цивільного стану громадян; Єдиного державного демографічного реєстру та розпорядників відомчих інформаційних систем, визначених Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус"; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку; центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (імміграції та еміграції), громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; податкових органів; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин; центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти та науки; державної служби зайнятості; підприємств, установ, організацій та військових частин; територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску; установ (закладів), осіб, які засвідчують тимчасову непрацездатність, у встановленому законодавством порядку; інших джерел, передбачених законодавством.

Пенсійний фонд у межах повноважень, визначених цим Законом, та виключно з метою ідентифікації особи для цілей, визначених цим Законом, має право отримувати інформацію з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі інформації про особу, передбаченому цим Законом. Пенсійний фонд у межах повноважень, визначених цим Законом, має право отримувати інформацію з реєстрів територіальних громад. Доступ до інформації здійснюється з дотриманням вимог законів України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", "Про захист персональних даних". Порядок інформаційної взаємодії визначається Пенсійним фондом разом з відповідними центральними органами виконавчої влади, держателями реєстрів (інформаційних баз).

Отже, з викладеного вбачається, що фізичні особи, які є найманими робітниками, не є відповідальними за заповнення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування особами.

При цьому, статтею 13-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Пенсійний фонд та його територіальні органи мають право:

1) отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, необхідні для виконання органами Пенсійного фонду функцій, передбачених цим Законом;

2) брати участь у планових перевірках, які проводяться податковими органами, для перевірки достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та у випадках, передбачених законом, проводити позапланові перевірки бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів страхувальників щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час таких перевірок;

3) надавати консультації з питань відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, та ведення цього реєстру;

4) у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб видавати приписи щодо усунення цих порушень, у разі їх невиконання у місячний строк - вносити відповідні зміни до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру;

5) притягувати до адміністративної відповідальності осіб, винних у порушеннях, пов`язаних з поданням недостовірних відомостей, що використовуються у реєстрі застрахованих осіб;

5-1) у разі виявлення за результатами аналізу даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру недостовірних відомостей про застрахованих осіб вимагати від платників єдиного внеску інформацію про ці відомості та усунення порушень;

6) здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Отже, територіальні органи Пенсійного фонду України мають право звертатись до суб`єктів, які є джерелами заповнення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за наданням необхідної інформації.

Тобто, враховуючи викладене суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах позивач не повинен нести тягар відповідальності за наявність чи відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування певної інформації.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі також Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, у відповідача відсутні підстави для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року та з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року.

Також, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 вбачається, що у позивача 24.04.2014 року прийнято на службу в органи Державної кримінально-виконавчої служби України та 02.11.2020 року звільнено з органів ДКВС України, проте з розрахунку стажу позивача вбачається, що до страхового стажу позивача зараховано лише період роботи позивача з 01.06.2016 року по 02.11.2020 року.

Жодного обґрунтування незарахування до стажу позивача періоду його роботи з 24.04.2014 року по 01.06.2016 року в оскаржуваному рішенні немає.

Отже, на підставі викладеного, оскільки про призначення пенсії згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач у позовній заяві не просить не просить та про протиправність дій відповідача у відмові в призначенні пенсії за вказаним законом не заявляє, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та про доцільність їх задоволення в частині:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.11.2023 року № 95 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року та з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року, з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1990 року та з 24.04.2014 року по 01.06.2016 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 .

У свою чергу, зважаючи на те, що позивач бажає отримати пенсію за вислугу років за Законом №2262-ХІІ, за призначенням якої водночас у відповідності до Порядку №3-1 не звертався, та оскільки оскаржуваним рішенням таке питання не вирішувалось та у призначенні такого виду пенсії позивачу не відмовляється, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 року, оскільки задоволення такої вимоги жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача та таку пенсію.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З урахуванням того, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.11.2023 року № 95 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року та з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.11.1999 року по 15.03.2001 року, з 07.05.2001 року по 01.03.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1990 року та з 24.04.2014 року по 01.06.2016 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, адреса: вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012).

Суддя П.П. Марин