Справа № 500/5929/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5929/23

12 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання - Хоміцької С.О., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідачів - Шпит І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач1) та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відповідач 2) в якому, просив суд про наступне:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.10.2022 №437/к «Про затвердження структури та штатної чисельності», яким затверджено структуру перейменованого Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції від 23.08.2023 №1344/к «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.08.2023 №3072/03 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2023 №1344/к «Про звільнення».

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

- стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25 серпня 2023 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, з 20.12.2019 року працював на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), являвся державним службовцем 5 рангу в межах категорії "Б" посад державної служби.

Однак, 23.08.2023 в.о. Державного секретаря Міністерства юстиції України, генеральний директор Директорату цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Вікторія Васильчук видала Наказ № 1344/к від 23.08.2024 року "Про звільнення" , яким позивача було звільнено з посади з припиненням державної служби відповідно до п. 1 ч. 1, абз.3 ч. 3 ст. 87 ЗУ "Про державну службу". Підставами зазначено ПКМУ від 16.08.2022 року № 912 "Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції" та накази Мін`юсту про затвердження штатної чисельності.

Позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням його трудових прав, оскільки йому не було запропоновано рівнозначні посади. Відповідачем декілька разів було надіслано списки посад , які були нижчі та не були рівнозначними посаді, яку займав позивач, у зв`язку з чим він відмовився від запропонованих посад.

Позивач звертає увагу суду, що новим штатним розписом було передбачено посади заступників, однак вони були зайняті особами, яких було раніше ніж позивача попереджено про наступне звільнення та раніше переведено із регіональних управлінь, у зв`язку з чим має місце дискримінація по відношенню до позивача та факт надання переваг у працевлаштуванні іншим працівникам.

Ухвалою суду від 18.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі судове засідання на 02.11.2023.

04.10.2023 Відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вони заперечили позовні вимоги, аргументуючи це наступним.

Закон України «Про державну службу» та/або Кодекс законів про працю України не містять приписів щодо мінімального/максимального/орієнтовного тощо строків винесення працівнику попередження про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією після прийняття уповноваженим органом такого рішення.

Абзацом третім частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, зокрема, його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тому, аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що в разі вивільнення працівника (державного службовця) у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу тощо, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. І лише якщо він відмовляється від такого переведення, роботодавець звільняє такого державного службовця.

Тобто, виключними та вичерпними підставами звільнення з причин скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу є, в тому числі, відмова від такого переведення.

Факт отримання відповідних попереджень з переліком запропонованих посад державної служби та подальшої відмови від таких посад позивачем не заперечується.

Позивача було попереджено 13.01.2023 року про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби та одночасно запропоновано посади державної служби, від яких він відмовився, і повторно 24.02.2023, 25.05.2023 та 09.08.2023 також йому було запропоновано посади державної служби , від яких позивач повторно відмовився, а тому процедура звільнення відповідачем була дотримана у відповідності до вимог законодавства.

Поряд з цим, Відповідач 2 звертає увагу суду на те, що внаслідок реалізації Постанови КМУ №912 у новоутвореному Західному управлінні, яке перейменувалося, відбулося скорочення посад державної служби категорії «Б», а саме скорочення чисельності керівного складу з 16 одиниць, в тому числі 12 заступників начальника управління до 5 одиниць, з них 3 заступника. Тобто 9 штатних одиниць заступників начальника управління було скорочено.

Оскільки позивач обіймав посаду заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), то так посада не могла бути збережена, так як була скорочена у зв`язку з реалізацією постанови № 912 та затвердженням структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується наказами Міністерства юстиції України від 07.10.2022 № 437/к та від 23.11.2022 № 5225/5, від 23.12.2022 № 5794/5.

Відповідачі вважають, що вищенаведені аргументи свідчать про відсутність в діях суб`єкта владних повноважень ознак дискримінації відносно позивача та підтверджують обґрунтованість дій Мін`юсту, як таких, що здійснені в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Крім того, вказує, що Закон України «Про державну службу», а також Кодекс законів про працю України не передбачає обов`язку здійснення суб`єктом призначення/роботодавцем порівняльного аналізу професійних компетентностей, стажу державної служби, переважного права серед працівників та в свою чергу, надавав право звільнення, у зв`язку з реорганізацією державного органу підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у разі відмови особи від запропонованих вакантних посад.

У поданому до суду відзиві від 06.10.2023 відповідач 1 з позовом не погоджується з аналогічних підстав, викладених у відзиві відповідача 2, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач, 09.10.2023 подав до суду відповідь на відзиви відповідачів, де зазначив, що вакантні посади заступників управлінь, які є рівнозначні посаді, котру він займав, були запропоновані іншим посадовим особам ще до часу його першого попередження про звільнення 13.01.2023. Зазанчив, що відповідачі у поданих відзивах не пояснили, яким чином досліджувалось питання залишення на роботі інших заступників (які досліджувались документа, відомості про освіту, кваліфікацію, досвід, продуктивність). Адже норма частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» чітко визначає, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Вказав, що відповідачі не пояснюють у відзиві, чому лише «як виняток» позивачу запропонували у попередженні нижчі посади, та уникають пояснень причин заповнення наперед рівнозначних посад. Заперечує твердження відповідачів щодо виконання державним секретарем в повному обсязі обов`язку щодо пропозиції посад, оскільки посади пропонувались по залишковому принципу, надавались переваги іншим працівникам, процедура попередження здійснювалась приховано від позивача, не одночасно з іншими керівниками.

Разом із відповіддю на відзив, позивач 09.10.2023 надіслав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій, окрім вже вищеописаних вимог, просив визнати протиправними та скасувати накази Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5 «Про затвердження структури та штатної чисельності», яким затверджено структуру перейменованого Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині функціонування Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На адресу суду 20.10.2023 від Міністерства юстиції України надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому зсилаючись на Закон України «Про державну службу» та Кодекс законів про працю України вказали, що такі не містять приписів щодо мінімального/максимального/орієнтовного тощо строків винесення працівнику попередження про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією після прийняття уповноваженим органом такого рішення, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

24.10.2023 позивач, ОСОБА_1 , надіслав на адресу суду заяву, у якій спростовував заперечення, викладені Відповідачем 1.

Відповідач 2, 30.10.2023 також надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив.

31.10.2023 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції подали до суду заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, оскільки питання затвердження структур територіальних органів міністерства є дискреційними повноваженнями міністра. Крім того, наголошують, що ними було вжито всіх необхідних заходів щодо забезпечення роботою позивача, а тому, вважають твердження позивача щодо протиправності наказів МЮУ від 07.10.2022 №437/к, від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5797/5 "Про затвердження структури та штатної чисельності" є хибними, а тому не підлягають до задоволення.

Від відповідачів 01.11.2023 надійшли клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказів Міністерства юстиції України від 07.10.2022 №437/к, від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5.

Ухвалою суду від 14.11.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду позивач 17.11.2023 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

З врахуванням наведеного, ухвалою суду від 20.11.2023 продовжено розгляд справи та призначено судове засідання на 19.12.2023.

Ухвалою суду від 19.12.2023 залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в частині визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України від 23.11.2022 №5225/5 та від 23.12.2022 №5794/5.

Протокольною ухвалою суду від 22.01.2024 розгляд справи відкладено на 05.02.2024, у зв`язку з оскарженням позивачем ухвали суду від19.12.2023 про залишення позовної заяви в частині без розгляду та продовжено процесуальний строк розгляду справи до 01.03.2024.

Ухвалою суду від 05.02.2024 зупинено провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до розгляду у Восьмому апеляційному адміністративному суді (пров. №А/857/165/24) апеляційної скарги позивача на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 про залишення позовних вимог в частині без розгляду.

Ухвалою суду від 13.05.2024 провадження у справі №500/5929/23 поновлено та призначено справу до судового розгляду на 04.07.2024.

24.05.2024 представник Відповідача 2 надіслала клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме, довідки про доходи позивача.

Від позивача на адресу суду 02.07.2024 надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Також, позивачем було подано клопотання про витребування судом доказів.

Протокольною ухвалою суду від 04.07.2024 задоволено клопотання представника відповідачів про долучення довідки до матеріалів справи та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 08.07.2024.

Судове засідання у справі, призначене на 08.07.2024 не відбулося, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, що підтверджується Довідкою, складеною секретарем судового засідання. Розгляд справи відкладено на 12.07.2024, про що було повідомлено сторони.

08.07.2024 представником відповідача 2 подано пояснення щодо клопотання позивача про витребування судом доказів від 01.07.2024.

Протокольною ухвалою суду від 12.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, продовжено процесуальний строк розгляду справи до 20.07.2024.

Відповідно до ч.7 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині 2 статті 180 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

З цих підстав, суд, постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та письмовою згодою учасників вирішив розпочати розгляд справи по суті у той самий день (12.07.2024), після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 12.07.2024 позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідачів заперечила проти позову з мотивів наведених у відзивах та письмових поясненнях.

Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 4007/к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в межах категорії «Б» посад підкатегорії «Б2».

16.08.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», згідно якої установлено реорганізувати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Західне управління об`єднало органи юстиції Івано-Франківської, Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської, Тернопільської та Чернівецької областей.

Наказом Мін`юсту № 3959/5 від 20.09.2022 внесено зміни до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року №1707/5, згідно яких начальник міжрегіонального управління має не більше чотирьох заступників, включаючи першого заступника.

22.09.2022 був прийнятий наказ Мін`юсту № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Мін`юсту», яким реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

07.10.2022 відповідач 1 прийняв наказ № 437/к «Про затвердження структури та штатної чисельності» Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

13.01.2023 №45614.3/31-23, 24.02.2023 №22676/14.3/31-23, 25.05.2023 №66368/14.3/31-23, 09.08.2023 №105264/14.3/31-23 позивачу надіслано на електронну адресу попередження про звільнення з посади із пропозицією вакантних посад.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.08.2023 № 1344/к позивача з посади заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з 25.08.2023 відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з скороченням посади посади заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з припиненням державної служби.

24.08.2023 року Західним Міжрегіональним управлінням юстиції видано Наказ № 3072/03 "Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 23 серпня 2023 року № 1344/к "Про звільнення", яким наказано провести відповідні заходи та здійснити розрахунок з ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаними наказами, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам (щодо законності звільнення позивач з публічної служби), що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою КМУ від 16 серпня 2022 р. № 912 реорганізовано міжрегіональні територіальні органів Міністерства юстиції, :

1. Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції;

Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) шляхом його приєднання до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції;

Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом його приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

2. Установити, що здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції.

Наказами Міністерства юстиції України від 07 жовтня 2022 року № 437/к "Про затвердження структури та штатної чисельності ", від 23 листопада 2022 року № 5225/5 "Про затвердження структури та штатної чисельності ", від 23 листопада 2022 року № 5794/5 "Про затвердження структури та штатної чисельності " затверджено структуру та штатну чисельність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Спеціальним законом, який регулює вступ, проходження та звільнення з державної служби є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889), яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Частиною другою, третьою Закону № 889 визначено, що відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

В статті 4 Закону № 889 закріплено принципи здійснення державної служби, одним з яких є принцип забезпечення рівного доступу до державної служби, що полягає в забороні всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889 підставою для припинення державної служби є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Приписами частини третьої статті 87 Закону № 889 встановлено таке.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Наведеними нормами встановлено обов`язок суб`єкта призначення при реорганізації державного органу запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби і, лише як виняток, нижчу посаду державної служби, але з урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей державного службовця.

Крім того, приписами статті 89 Закону № 889 суб`єкт призначення обтяжений обов`язком враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

При цьому Закон № 889 не містить тлумачення переважного права на залишення на роботі, а відтак, в силу наведених вище положень статті 5 цього Закону, слід звернутись до Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, згідно частини першої статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судом встановлено, що позивачу не було запропоновано рівнозначну посаду категорії "Б" з врахуванням ст. 6 Закону № 889-VIII .

Посилання відповідача на те, що нас час попередження про звільнення та на час пропонування позивачу посад не було рівнозначних посад як обґрунтування надання запропонованого списку нижчих посад не відповідає вимогам ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII. оскільки дана стаття не містить прив`язки до часу попередження. та час пропонування вакантних посад.

Суд погоджується з доводами відповідачів, що законодавством не встановлено строків повідомлення працівника про наступне звільнення та строків надання пропозицій інших вакантних рівнозначних посад, також не регламентовано порядку оцінювання кваліфікації і продуктивності праці працівників з метою визначення переважного права на залишення на роботі.

Однак, наведені законодавчі норми містять певні запобіжники, які в сукупності із загальними принципами (стаття 24 Конституції України, стаття 4 спеціального Закону № 889) покликані унеможливити прояви дискримінації по відношенню до працівників при їх звільненні, та визначенні конкретних працівників, яким надається можливість зайняти рівнозначну посаду у випадку реорганізації виробництва (державного органу).

При наявній ситуації, коли кількість вивільнюваних в зв`язку із реорганізацією державного органу працівників, які займають певну посаду, є більшою, ніж кількість вакантних рівнозначних посад, які створюються в новоствореному органі, роботодавець зобов`язаний підходити до заміщення нових посад із забезпеченням дотримання загальних принципів, які гарантують рівні права та можливості для працівників, які претендують на заміщення рівнозначних посад у новоствореному органі.

Як встановлено в ході розгляду справи, на момент попередження позивача про звільнення (13.01.2023), всі рівнозначні посади в новому Західному управлінні не були вакантні, а тому позивачу було запропоновано нижчі посади державної служби, від яких позивач відмовилась, що мало наслідком його звільнення.

Крім того, згідно наданого позивачем листа - відповіді №137080//14.3 від 19.10.2023 року на адвокатський запит від 05.10.2023, за підписом в.о. Державного секретаря Міністерства Вікторією Васильчук, судом встановлено, що вакантні посади заступників управлінь, які є рівнозначними посаді позивача були запропоновані іншим посадовим особам ще до часу попередження позивача про звільнення у січні 2023 року, чим самим позивач був поставлений не в однакові умови переведення на рівнозначну посаду, що свідчить про дискримінаційний характер .

Судом встановлено, що вакантні посади заступників управлінь, які є рівнозначними посаді позивача, були запропоновані іншим посадовим особам ще до часу попередження позивача про звільнення 13.01.2023. Так всі особи, які зайняли вакантні посади державної категорії Б заступників начальника Західного управління, були попереджені про звільнення протягом листопада-грудня 2022 року, коли і були переведені на вакантні посади.

Наведені обставини відповідачами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, позивач на момент його попередження про звільнення та ознайомлення з переліком вакантних посад в новоствореному Західному управлінні перебував в очевидно гіршому становищі, ніж інші працівники, яким пропонувались вакантні посади заступників управлінь раніше і, які, скориставшись цією перевагою, зайняли запропоновані посади.

Наведене свідчить про надання переваг у працевлаштуванні в новоутвореному Західному управлінні іншим працівникам перед позивачем, що в свою чергу дає підстави для висновку, що суб`єктом призначення було застосовано дискримінаційний підхід (непряма дискримінація) до заповнення керівних посад новоствореного Західного управління, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на залишення на роботі на рівнозначній посаді.

При цьому відповідачами не наведено жодних обставин чи причин, які б обумовили застосуванням саме такої черговості попередження про звільнення та надання пропозицій вакантних рівнозначних посад заступників начальника новоутвореного Західного управління, також відповідачі жодним чином не повідомили суду, яким саме чином суб`єктом призначення було враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, як того вимагають приписи статті 87 Закону № 889.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін, та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачами не наведено належних та допустимих доказів правомірності своїх дій, що мали наслідком винесення оскаржуваних наказів та звільнення позивача.

Отже, на підставі встановлених обставин та норм чинного законодавства, судом встановлено, що відповідачем не було дотримано вимог до процедури звільнення державного службовця згідно положень статті 87 Закону № 889, що полягають в недотриманні принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 23.08.2023 №1344/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), упереджено, без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; та непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Також скасуванню, як протиправний, підлягає і наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.08.3023 № 3072/03 "Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 23 серпня 2023 року № 1344/к "Про звільнення", оскільки він є похідним від наказу Мін`юсту від 23.08.2023 № 1344/к.

Враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, до задоволення також підлягає позовна вимога про поновлення позивача на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Щодо вимоги про поновлення позивача на посаді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , суд зазначає що таку посаду позивач не обіймав до свого звільнення, а також такої посади не існувало у реорганізовані структурі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені. Крім того, суд в даному випадку враховує наступне:

Згідно частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно роз`яснень пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Позивача звільнено з посади заступника начальника Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), посаду начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивач не обіймав та такої не існує в структурі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції взагалі.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд вважає, що за положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до Довідки № 2595/16.10-24 від 22.05.2024 року Про доходи ОСОБА_1 , його заробітна плата за останні два місяці переді звільненням склала: за червень 2023 року 14359,09 грн., за липень 2023 року - 17550,00 грн., сума середньомісячної заробітної плати позивача станом на дату звільнення позивача складала 15945,55 грн, середньоденна заробітна плата позивача становить 818,18 грн.

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2023 по 11.07.2024 ( 231 день) , що підлягає виплаті на користь позивача, становить 188 999,58 грн., без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до часткового задоволення.

Згідно приписів частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду у даній справі в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягнення з відповідача 2 на користь позивача середнього заробітку в межах одного місяця в розмірі 15 945,55 грн, підлягає до негайного виконання.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250,255,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1344/к "Про звільнення".

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції від 24.08.2023 №3072/03 "Про оголошення наказу Міністерства юстиції України №1344/к "Про звільнення"".

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 25 серпня 2023 року.

5. Стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.08.2023, в сумі 188 999 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 58 (п`ятдесят вісім) коп.

6. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 15945 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн 55 (п`ятдесят п`ять) коп. допустити до негайного виконання.

7. В задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Міністерство юстиції України (місцезнаходження/місце проживання: вул. Городецького архітектора, 13,м. Київ,01001 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

- Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 );

Головуючий суддя Осташ А.В.