Справа № 140/35696/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35696/23 пров. № А/857/7650/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шевчук С.М., Кухтея Р.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинської окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (судді Дмитрика В.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/35696/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМ СПЕЙС Україна» до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «ХІМ СПЕЙС Україна» 13.12.2023 звернулося в суд з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.10.2023 №UA205050/2023/000687/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.10.2023 №UA205050/2023/033624.

Рішенням Волинської окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Волинська митниця подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять наступні розбіжності: - вартість товару згідно інвойсу від 28.09.2023 №23C00847 не відповідає вартості товару згідно копії митної декларації країни відправлення; - пунктом 5.1. контракту від 16.09.2022 №PL/DHC160922/E-183 передбачено, що оплата здійснюється через 10 днів після завантаження. Проформою від 13.09.2023 №23C130923 передбачені умови оплати - 100% передоплата; - сума оплати згідно платіжної інструкції від 19.09.2023 №15 не відповідає сумі проформи; - пунктом 3 Договору від 01.09.2022 №01/09-22 передбачено, що ціни на послуги узгоджуються сторонами в Замовленнях на перевезення. Замовлення не було надано; - в рахунку на оплату від 26.09.2023 №233 вказано, що перевезення здійснюється до с.Нове, а в графі 3 CMR - до м. Київ; - номер договору, вказаний в рахунку про оплату від 26.09.2023 №233, не відповідає номеру договору, вказаному декларантом в графі 44 МД; - висновок ДП Укрпромзовнішекспертиза від 26.09.2023 №1615 не містить конкретних посилань, де можна було б перевірити твердження, що заявлений рівень ціни відповідає поточній кон`юнктурі ринку; - надано прайс-лист від 11.09.2023 б/н від продавця, а не від виробника товару.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 311 КАС України призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач на підставі договору №PL/DHC160922/E-183 від 16.09.2022 укладеного між компанією STANCHEM Sp Z О.О. PRZEDSIЕBIORSTWO CHEMICZNE та ТОВ ХІМ СПЕЙС УКРАЇНА здійснило з території Польщі імпорт товару, а саме: Карбонат калію (Калій вуглекислий, поташ, К2СОЗ) 12000 кг (480 мішків/25 кг), світло-сіра кристалічна речовина, із вмістом основної речовини 99,5-99,9%. Номер САS: 584-08-7. Номер поставки: 23-10381. Дата виробництва: 12.2022/01.2023 р.; термін придатності: 12.2024/01.2025 р. Застосовується в склоробному виробництві для виготовлення спеціальних сортів скла, в миловарному виробництві для виготовлення спеціальних сортів мила. Всього 12000 кг. Торговельна марка: UNID. Виробник: UNID. Країна виробництва: KR. Митна вартість товару становить 16 200,00 дол. США, яку визначено за першим методом.

До митної декларації додано: видаткова накладна №112 від 10.07.2023; видаткова накладна №131 від 29.08.2023; експортна декларація 23PL301010Е1362885; довідка про транспортні витрати №28/09 від 28.09.2023; договір про перевезення вантажів №02/09-22 від 02.09.2022; контракт №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; додаток №11 від 13.09.2023 до контракту №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; рахунок фактура №23С00847 від 28.09.2023; калькуляція витрат б/н від 27.09.2023; контракт №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; лист щодо третіх осіб №27/09 від 27.09.2023; пакувальний лист від 28.09.2023; платіжна інструкція №15 від 19.09.2023; податкова накладна №2 від 10.07.2023; податкова накладна №5 від 29.08.2023; комерційна пропозиція (прайс-лист) від 11.09.2023; фактура-проформа №23С130923 від 13.09.2023; рахунок на оплату №233 від 26.09.2023; сертифікат якості від 28.09.2023.

Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 03.10.2023 №UA205050/2023/000687/2, а також сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картка відмови) від 03.10.2023 №UA205050/2023/033624.

Як зазначено у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів, документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, а також документи містять розбіжності. Такими розбіжностями відповідач визначив: - вартість товару згідно інвойсу від 28.09.2023 №23С00847 (далі Інвойс) не відповідає вартості товару згідно копії митної декларації країни відправлення; - п. 5.1 Контракту від 16.09.2022 №PL/DHC 160922/Е-183 передбачено, що оплата здійснюється через 10 днів після завантаження. Проформою від 13.09 2023 №23С130923 передбачені умови оплати 100% передоплата; - сума оплати згідно платіжної інструкції від 19.09.2023 №15 не відповідає сумі проформи; - п. 3 Договору від 01.09.2022 №01/09-22 передбачено, що ціни на послуги узгоджуються сторонами в Замовленнях на перевезення. Замовлення не було надано; - в рахунку на оплату від 26.09.2023 №233 вказано, що перевезення здійснюється до с.Нове, а в графі 3 CMR- до м. Київ; - номер договору, вказаний в рахунку не оплату від 26.09.2023 №233, не відповідає номеру договору вказаному декларантом в графі 44 МД; - висновок ДП Укрпромзовнішекспертиза від 26.09.2023 №1615 не містить конкретних посилань, де можна було б перевірити твердження, що заявлений рівень ціни відповідає поточній кон`юнктурі ринку; - надано прайс-лист від 11.09.2023 б/н від продавця, а не від виробника товару.

Крім того, разом з супровідним листом вих. №03.10/23_1 від 03.10.2023 позивачем було надано: додаткова угода №1 від 31.10.2022 до контракту №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; додаток №11/1 від 13.09.2023 до контракту №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; замовлення на перевезення (заявка) №26/09 від 26.09.2023; рахунок №233 від 26.09.2023.

У спірних рішеннях також вказано, що зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації МД №UA100180/2023/513312 від 23.08.2023 на рівні 2,34 дол. США за кг.

Позивач, не погоджуючись із даними рішеннями митного органу, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митне оформлення за правилами регулювання положень частини 1 статті 248 Митним кодексом України (далі МК України) розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 МК України).

Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Із наведених положень колегія суддів враховує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Як установлено судом під час митного оформлення товару до митної декларації №23UA56U2 було подано наступні документи: видаткова накладна №112 від 10.07.2023; видаткова накладна №131 від 29.08.2023; експортна декларація 23PL301010Е1362885; довідка про транспортні витрати №28/09 від 28.09.2023; договір про перевезення вантажів №02/09-22 від 02.09.2022; контракт №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; додаток №11 від 13.09.2023 до контракту №PL/DHC160922/Е-183 від 16.09.2022; рахунок фактура №23С00847 від 28.09.2023; калькуляція витрат б/н від 27.09.2023; лист щодо третіх осіб №27/09 від 27.09.2023; пакувальний лист від 28.09.2023; платіжна інструкція №15 від 19.09.2023; податкова накладна №2 від 10.07.2023; податкова накладна №5 від 29.08.2023; комерційна пропозиція (прайс-лист) від 11.09.2023; фактура-проформа №23С130923 від 13.09.2023; рахунок на оплату №233 від 26.09.2023; сертифікат якості від 28.09.2023.

Суд зауважує, що відповідно до приписів статті 53 МК України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений частиною 2 даної статті.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №808/9123/15, від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Суд звертає увагу на те, що лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною 1 статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість.

Згідно рахунку-фактури №23С00847 від 28.09.2023 вартість товару Карбонат калію становить 16 200,00 дол. США. В той час, як в декларації країни відправлення 23PL301010Е1362885 вартість товару зазначена в іншому розмірі.

Позивач стверджує, що вартість товару в інвойсі від 28.09.2023 № 23С00847 визначена в доларах США, натомість при митному оформленні товару в режим експорт в країні відправника (Польща), вартість товару була визначена в національній валюті - польських злотих. Оскільки товар відправлявся та замитнювався у Польщі, то відповідно у експортній митній декларації вартість було конвертовано у національну валюту - злоті, що відповідає положенням митного законодавства.

Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення відповідно до частини 3 статті 53 МК України є документом, який митний орган вправі додатково витребувати з метою усунення розбіжностей, підробки чи неточності виявлених у документах, які підтверджують митну вартість та вказані у частині 1 статті 53 МК України. Митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість товару, тому митний орган не міг посилатися на виявлені у ній розбіжності.

Таким чином, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.

Щодо доводів митного органу про розбіжності зазначених відповідачем п 5.1 контракту від 16.09.2022 №PL/DHC160922/E-183 передбачено, що оплата здійснюється через 10 днів після завантаження. Проформою від 13.09.2023 №23С130923 передбачені умови оплати 100% передоплата. Сума оплати згідно платіжної інструкції №15 від 19.09.2023 не відповідає сумі проформи, то сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 31.10.2022 до контракту №PL/DHC160922/E-183 від 16.09.2022, якою було змінено умови оплати товару на 100% передплату, крім того сторонами було підписано також Додаток №11/1 від 13.09.2023 до контракту №PL/DHC160922/E-183 від 16.09.2022, на поставку 15т калію карбонату, в якому зафіксовано умови оплати 100% передоплата. Здійснення платіжної операції підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №15 від 19.09.2023 за поставку 12 096 кг калію карбонату згідно з рахунком-фактурою від 28.09.2023 №23С00847.

Щодо доводів відповідача-апелянта, що пунктом 3 Договору від 01.09.2022 №01/09-22 передбачено, що ціни на послуги узгоджуються сторонами в Замовленнях на перевезення. Замовлення не було надано, то позивачем було надано суду та відповідачу договір про перевезення вантажів від 02.09.2022 №02/09-22 укладеного з ТОВ ЕНЕРДЖІ ЄВРОТРЕЙД.

Відповідно колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, щодо невірного зазначення відповідачем реквізитів договору.

З приводу твердження відповідача в рахунку на оплату від 26.09.2023 №233 вказано що перевезення здійснюється до села Нове, а в графі 3 СМR - до м. Києва.

Позивачем надано митному органу пояснення, що зазначена розбіжність викликана технічною помилкою компанією постачальника STANCHEM Sp. Z О.О. PRZEDSIЕBIORSTWO CHEMICZNE, до якої ТОВ ХІМ СПЕЙС УКРАЇНА не має жодного відношення. Незважаючи на це було вказано, що фактично адресу для поставки визначено - Київська область, село Нове, вул. Промислова, 19.

Щодо доводів відповідача, що Номер договору, вказаний в рахунку на оплату від 26.09.2023 №233, не відповідає номеру договору, вказаному декларантом в графі 44 МД., то дане твердження спростовується тим, що ТзОВ ХІМ СПЕЙС УКРАЇНА та ТОВ ЕНЕРДЖІ ЄВРОТРЕЙД було укладено договір про перевезення вантажів від 02.09.2022 №02/09-22, який і вказаний у графі 44 МД, інших договорів, зокрема, договору №01/07- 21 від 01.07.2021 не укладалось. На цій підставі, ТзОВ ХІМ СПЕЙС УКРАЇНА надавав відповідачу виправлений рахунок ТОВ ЕНЕРДЖІ ЄВРОТРЕЙД від 26.09.2023 №233 на суму 36000,00 грн.

Щодо наведеного відповідачем надано прайс-лист №б/н від 11.09.2023 від продавця, а не від виробника, то позивачем зауважено, що ТзОВ ХІМ СПЕЙС УКРАЇНА уклало договір №PL/DHC160922/E-183 від 16.09.2022 з польською компанією STANCHEM Sp Z О.О. PRZEDSIЕBIORSTWO CHEMICZNE, який не є виробником продукції, що поставляється за даним договором. В свою чергу, STANCHEM Sp. Z О.О. PRZEDSIEBIORSTWO CHEMICZNE здійснює закупівлю товару у виробника, а саме корейської компанії CARBONATE (UNID KOREA), виключно яка має повноваження видавати прайс-листи своїм покупцям за укладеним з ними контрактами.

Таким чином, STANCHEM Sp. Z О.О. PRZEDSIЕBIORSTWO CHEMICZNE не будучи виробником, при постачанні товару за укладеними контрактами надає власні прайс-листи, зокрема, на користь ТзОВ ХІМ СПЕЙС УКРАЇНА було надано прайс-лист №б/н від 11.09.2023, який був наданий митному органу.

При цьому, розбіжності щодо власника товару в наданих позивачем документах не впливають на визначення митної вартості товару за першим методом (за ціною договору), оскільки вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Також суд щодо висновків відповідача про відсутність у висновку ДП Укрпромзовнішекспертиза від 26.09.2023 №1615 конкретних посилань, де можна було б перевірити твердження, що заявлений рівень ціни відповідає поточній кон`юнктурі ринку, вважає, що такі висновки надаються якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

За обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей саме у документах, зазначених у частині другій статті 53 МК України, відтак витребування митним органом додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК України, є безпідставним.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16 та 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, відповідач митну вартість визначив за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 в справі №825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Суд констатує, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів лише зазначено, що за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів взята цінова інформація наявна в митного органу за митною декларацією №UA100180/2023/513312 від 23.08.2023 на рівні 2,34 дол.США за кг, жодних пояснень щодо зроблених коригувань, ідентичності товару, який оформлявся на підставі вказаної МД не наведено.

Крім того, суд зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару, а позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем-апелянтом не доведена.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що є протиправними дії відповідача щодо винесення рішення відповідача про відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.10.2023 №UA205050/2023/033624 і рішення про коригування митної вартості товарів від 03.10.2023 №UA205050/2023/000687/2 які підлягають скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено правомірно, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 820/2660/18, від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №140/35696/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді С.М. Шевчук

Р.В. Кухтей

Повний текст постанови складено 15.07.2024