Справа № 560/71/24
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/71/24
РІШЕННЯ

іменем України

18 липня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки з 25 вересня 2018 року по 02 грудня 2023 року виплати при звільненні доплати за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 % від посадового окладу за період з 16 травня 2016 року по 04 березня 2018 року;

- стягнути з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача середній заробіток в розмірі 32707,26 грн (тридцять дві тисячі сімсот сім гривень 26 коп.), за час затримки з 25 вересня 2018 року по 02 грудня 2023 року виплати при звільненні доплати за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 % від посадового окладу за період з 16 травня 2016 року по 04 березня 2018 року з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

- визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки з 25 вересня 2018 року по 16 грудня 2023 року часткової виплати при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно;

- стягнути з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь позивача середній заробіток в розмірі 8839,95 грн (вісім тисяч вісімсот тридцять дев`ять гривень 95 коп.) за час затримки з 25 вересня 2018 року по 16 грудня 2023 року часткової виплати при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на день звільнення (24.09.2018) відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні. Тому з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що стаття 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що викладені в відзиві заперечення не спростовують наведених у позовній заяві обставин.

До суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач додатково обґрунтовує правомірність заявлених ним позовних вимог.

До суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/1921/24 вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням сум, виплата яких є підставою цього позову та за період з 25.09.2018 по 26.01.2024, який включає в себе періоди, що охоплюються позовними вимогами в цій справі (з 25.09.2018 по 02.12.2023 та з 25.09.2018 по 16.12.2023).

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.02.2024 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 23.01.2024 у справі №560/71/24.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.05.2024 зупинено провадження у справі №560/71/24 до набрання чинності судовим рішенням у справі №560/1921/24.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.06.2024 провадження у справі №560/71/24 поновлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з витягом з наказу Департаменту захисту економіки від 12.09.2018 №225о/с "По особовому складу" позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 24.09.2018.

Відповідно до довідки Управління захисту економіки в Хмельницькій області позивач 24.09.2018 звільнений зі служби в поліції та у день звільнення перебував на робочому місці.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №560/11936/23 зобов`язано ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 16 травня 2016 року по 04 березня 2018 року.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 02.12.2023 виплатив позивачу кошти в сумі 5568,12 грн, що підтверджується банківською випискою, платіжною інструкцією №41 від 01.12.2023.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №560/15214/23 зобов`язано ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 включно.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 16.12.2023 виплатив позивачу вказані кошти в сумі 1488,23 грн, що підтверджується банківською випискою, платіжною інструкцією №126 від 15.12.2023.

Позивач, вважаючи порушеними його права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тобто у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно з статтею 117 КЗпП України.

Що стосується позовної вимоги про нарахування і виплату середнього заробітку за періоди з 25.09.2018 по 02.12.2023 та з 25.09.2018 по 16.12.2023, суд зазначає та враховує таке.

Як встановив суд, позивача звільнено зі служби 24.09.2018 та у день звільнення він перебував на робочому місці.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. Тому строк затримки по виплаті слід рахувати з 25.09.2018, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення вказаних виплат.

Також суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон №2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з яким виплата працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більш як за шість місяців.

З огляду на дату проведення остаточного розрахунку з позивачем (16.12.2023) до спірних правовідносин слід застосовувати норму статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ.

Зміни у статті 116 та 117 КЗпП України підкреслюють намір законодавця не допустити випадків, за яких порушення прав працівника на своєчасний розрахунок при звільненні триває впродовж значного періоду часу. З урахуванням цих змін працівник повинен бути зацікавленим у швидкому ініціюванню та вирішенню спору, оскільки зволікання з тих чи інших причин у зверненні до суду не даватиме підстави в подальшому претендувати на виплату суми середнього заробітку за весь період, впродовж якого триває порушення його права на своєчасне отримання грошового забезпечення.

Приписами статті 117 КЗпП України період затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями.

З урахуванням наведеного, строк затримки розрахунку складає 181 календарний день за період з 25.09.2018 по 24.03.2019 включно.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі №813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка належить стягненню.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 визначено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Згідно з розрахунковими листами позивачу нараховано за липень 2018 року та за серпень 2018 року 26099,94 грн (13616,12 грн + 12483,82 грн). Протягом цих двох місяців було 62 календарних дні. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 420,97 грн (26099,94 грн / 62 дн).

Тому середній заробіток за час затримки виплати складає 76195,57 грн (420,97 грн х 181 дн) за період з 25.09.2018 по 24.03.2019 включно.

Водночас, суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39 - 41 постанови від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, згідно з якими встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, визначеного статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.

У пунктах 77 - 78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому суд звертає увагу на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, згідно з якими синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо).

Зі змісту наведеного слідує висновок, який непрямо випливає з приписів частини 1 статті 117 КЗпП України, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на таке.

Згідно з матеріалами справи у цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 294547,97 грн, де: 285655,31 грн - сума, виплачена позивачу при звільненні, згідно з розрахунковими листами; 5568,12 грн - сума, виплачена на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №560/11936/23; 3324,54 грн - сума, виплачена на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №560/15214/23.

Несвоєчасно виплачені суми на виконання рішень суду (8892,66 грн) становлять 3,02%.

Виходячи з принципу пропорційності, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 2301,11 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (3,02% від 76195,57 грн).

Водночас, суд враховує, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі №560/1921/24, яке набрало законної сили 14.05.2024, стягнуто з ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 843 (десять тисяч вісімсот сорок три) грн 35 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Розрахована згідно з положеннями чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду сума середнього заробітку у спірному випадку (2301,11 грн) не перевищує розміру середнього заробітку, який визначений рішенням суду у справі №560/1921/24 (10843,35 грн). Крім того, суд враховує, що зі змісту вказаного рішення суду, при визначенні позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні враховано суми, виплачені на виконання рішень суду у справах №560/11936/23 (5568,12 грн) та №560/15214/23 (3324,54 грн, у тому числі 1488,23 грн - виплачена 16.12.2023 та 1836,31 грн - у січні 2024 року).

Тому підстави для стягнення на користь позивача додаткової суми середнього заробітку відсутні.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач спростував, а позивач не підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця буд. 10, м. Київ, 01601 , код ЄДРПОУ - 40111732)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк