Справа № 400/2601/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2601/24

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить:

визнати протиправними дії та бездіяльність щодо відмови у нарахуванні та виплати індексу інфляції (компенсації втрати частини доходи) на суму заборгованості по пенсійних виплатах в розмірі 68705,82 гривень за період з грудня 2019 по теперішній час;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплати нараховані суми індексу інфляції (компенсації втрати частини доходу) на суму заборгованості по пенсійних виплатах в розмірі 68705,82 гривень за період з грудня 2019 по теперішній час;

стягнути на її користь з відповідача (Державного бюджету України) у відшкодування моральної шкоди 30000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що є пенсіонером відповідно до Закону України Про прокуратуру. Рішенням МОАС від 04.03.2021 у справі №400/1181/20 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок її пенсії. Відповідачем зазначене рішення суду виконано частково. Перерахунок розміру пенсії зроблено, але не проведена виплата заборгованості в загальній сумі 67705,82 гривень. В лютому 2024 року позивачка звернулась до відповідача про нарахування індексу інфляції на суму заборгованості. Відповідач листом від 19.02.2024 відмовив у здійсненні такого нарахування. Відповідно до ст.1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановленого строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органом (особи). Оскільки сума пенсії в розмірі 68705,82 нарахована, але не виплачена своєчасно, позивачка вважає, що має право на отримання компенсації у зв`язку із втратою частини доходу. Протиправними діями відповідача, що виразилася у невиплаті пенсії, а також бездіяльності, що виразилася у тривалому невиконанні рішення суду, заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір допомоги, порушення звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди позивачкою визначено у сумі 30000 гривень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та постановити нове рішення, яким позов про стягнення моральної шкоди задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що факт неправомірної діяльності та бездіяльності встановлено тривалим невиконанням судового рішення, що завдало апелянту душевних страждань, хоча б у тому, що вона не має можливості повно та своєчасно оплачувати медичні послуги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 05.06.2006 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Миколаївській та отримує пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру.

04.03.2023 рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/1181/20, задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.03.2020 № 125/03.18-р про відмову їй у перерахунку пенсії за вислугу років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за період з 13.12.2019 по 30.09.2020 відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII Про прокуратуру на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 26.02.2020 № 18-76 вих-20 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

На виконання цього рішення суду, Головним управління ПФУ здійснено перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 , а також нараховано заборгованість за період з 01.12.2019 по вересень 2020 р. в сумі 67705,82 гривень.

Але зазначену суму заборгованості на користь ОСОБА_1 не виплачено до теперішнього часу.

14.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ з заявою про виплату заборгованості та нарахування індексу інфляції (компенсації) на суму заборгованості на підставі Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

29.02.2024 Головне управління ПФУ в Миколаївській області повідомило ОСОБА_1 , що погашення заборгованості за рішеннями суду здійснюється в порядку черговості в межах виділених коштів з державного бюджету. Оскільки, затримка у виплаті 67705,82 гривень відбувається не з вини пенсійного фонду, підстав для нарахування компенсації не вбачається.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на сьогодні заборгованість відповідача перед позивачкою не погашена, підстави, передбачені Законом для виплати компенсації втрати частини доходу, не настали, а тому дійшов висновку про передчасність позовних вимог, та необхідності відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

За приписами пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Колегія суддів, вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі, в тому числі, встановлений статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у випадку, що розглядається, можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 12 листопада 2019 року по справі № 818/1430/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не мотивував відмову в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, жодним чином не спростовують факт наявності підстав для відмови у їх задоволенні з підстав викладених судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 16 липня 2024 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова