Справа № 522/4772/24-Е
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/4772/24-Е

Перша інстанція: суддя Свячена Ю.Б.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департамента транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2024 року у справі № 522/4772/24-Е за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамента транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив :

- скасувати постанову інспектора з паркування ОСОБА_2 серії ОДП № 6471030 від 25 березня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП України у вигляду штрафу в розмірі 340 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що постановою інспектора з паркування ОСОБА_2 серії ОДП № 6471030 від 25 березня 2024 року на ОСОБА_1 як власника автомобіля накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП України у вигляду штрафу в розмірі 340 гривень за нібито вчинене порушення вимог пункту 15.10 (б) Правил дорожнього руху стоянку на тротуарі (не позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), скоєне 25.03.2024 о 11 год 55 хв за адресою: м. Одеса, провулок Красний, 24. Посилаючись на неправильне застосування посадовою особою, яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності норми матеріального права просив зазначену постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що дії інспектора з паркування відділу контролю безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Сігаєва П.О. з виявлення адміністративного правопорушення та винесення постанови про адміністративне стягнення є цілком правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству, а дії позивача такими, що порушують ПДР України та передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 15 травня 2024 року позов задовольнив.

Скасував постанову інспектора з паркування ОСОБА_2 серії ОДП №6471030 від 25 березня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, провадження по справі - закрив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (, адреса: 65004, м. Одеса, Думська площа, 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,) витрати по сплаті судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- посилання суду на приписи підпункту «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху безпідставними, оскільки він регулює ситуації, у яких тротуар позначено відповідним дорожнім знаком (5.39 «Зона стоянки»), установленим з табличкою. Такого знаку на місці фіксації правопорушення встановлено не було.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином, від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 25 березня 2024 року інспектором з паркування ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія серії НОМЕР_1 у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Як зазначено у вказаній постанові, 25.03.2024 о 11 год. 55 хв. за адресою: м. Одеса, провулок Красний, 24 власник автомобіля Lexus LS600 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 здійснив стоянку на тротуарі (не позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), чим порушив вимоги пункту 15.10 (б) Правил дорожнього руху.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у справі немає беззаперечних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній, а тому постанову серії ОДП № 6471030 від 25 березня 2024 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, КУпАП.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Пунктом 15.10 «б» Правил дорожнього руху передбачено, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Водночас, відповідно до пункту 15.10 «в» Правил дорожнього руху стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху тротуар елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз викладених норм дає підстави дійти висновку, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем або мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.05.2018 по справі №750/3679/17, в який зазначено, що транспортний засіб має бути припаркований на краю тротуару, що примикає до проїзної частини та розташований таким чином, щоб він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху. Отже, однією з умов для застосування винятку щодо заборони стоянки на тротуарі для легкових автомобілів (якщо такі поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2м), є припаркування автомобілю на краю тротуару, який примикає до проїзної частини. Тобто, край тротуару, визначений однією з умов п.п. в п.15.10 ПДР для стоянки легкових автомобілів та мотоциклів, це зовнішній край тротуару, який примикає до проїзної частини.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адвокатом позивача та представником Департаменту були надані фотознімки паркування позивачем 25.03.2024 транспортного засобу LEXUS LS 600, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Одесі, провулок Красний, 24.

Проаналізувавши надані докази, колегія суддів установила, що легковий автомобіль позивача припаркований на краю тротуару. При цьому, замір відстані інспектором не здійснювався.

Досліджуючи доводи апелянта, про застосування до спірних правовідносин пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху, який передбачає заборону стоянки на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, оскільки пункт 15.10 «в» Правил дорожнього руху, також регулює ситуації, у яких тротуар позначено відповідним дорожнім знаком (5.39 «Зона стоянки»), установленим з табличкою, колегія суддів зазначає що аргумент апелянта про те, що пункт 15.10 «в» Правил дорожнього руху вимагає розміщення спеціальних знаків, не заснований на правових нормах, процитованих вище. Скаржник тлумачить пункт 15.10 «в» Правил дорожнього руху на свій власний розсуд, не підкріплюючі таке тлумачення офіційними джерелами права.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що для проходу пішоходів залишилось менше ніж два метри, оскільки це порушення не було підставою для винесення оскаржуваної постанови, та жодних відомостей про зроблені інспектором з паркування заміри відповідачем не надано. Суд також відхиляє доводи представника відповідача про те, що на місці, де було здійснено стоянку автомобіля, наявні розмічені місця для платного паркування, оскільки це не було підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Жодних правових підстав для обґрунтування законності застосування інспектором з паркування «б» пункту 15.10 Правил дорожнього руху та не застосування підпункту «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху представник відповідача не навів.

Не наведено жодних важливих аргументів з цього приводу і в апеляційній скарзі.

Враховуючи вказане, беручи до уваги відсутність відповідних замірів, які підтверджують порушення позивачем вимог, встановлених пунктом 15.10 ПДР, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанову серії ОДП №6471030 від 25 березня 2024 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що стоянка на тротуарі можлива лише у разі наявності дорожніх знаків 5.38 «Місце для стоянки» колегія суддів відхиляє, оскільки п.15.10 «в» ПДР, яким і керувався позивач здійснюючи паркування свого автомобіля, вимог стосовно обов`язкової наявності будь-яких інформаційно-вказівних дорожніх знаків не встановлює.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 344/10113/16-а, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки вказана постанова винесена за інших фактичних обставин справи, у якій на відміну від справи, що розглядається, доказом є відеозапис з відеореєстратора нагрудної камери інспектора патрульної поліції, яким зафіксовано розміщення транспортного засобу на тротуарі із створенням перешкоди руху для пішоходів, при цьому в подальшому було здійснено рух автомобіля по тротуару.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 травня 2024 року у справі № 522/4772/24-Е залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк