Справа № 200/1765/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року справа №200/1765/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №200/1765/24 (суддя І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив: визнати протиправним рішення Департаменту патрульної поліції, у формі витягу з протоколу №4 від 15.02.2024 засідання постійної діючої комісії з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського; зобов`язати Департамент патрульної поліції призначити і виплатити одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 4 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є день встановлення 2 групи інвалідності 23.06.2023р. згідно довідки МСЕК серії 12 ААВ №783362 від 06.07.2023р.. Посилання відповідача на перевищення шестимісячного строку, як на підставу відмови у виплаті допомоги, позивач вважає безпідставним з огляду на положення ч.6 ст.100 Закону № 580-VI, за приписами якої позивач має право реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення такого права. Крім того, ст.101 Закону № 580-VI встановлені підстави, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюється. Судом також не було враховано, що шестимісячний строк для встановлення групи інвалідності, встановлений п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VI, був пропущений ним з поважних причин, за незалежних від його волі обставин, а саме проблем в роботі територіального підрозділу МСЕК у м. Краматорську під час дії режиму воєнного стану, регулярними перебуваннями позивача на лікуванні.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу в органах Національної поліції України. Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.02.2022 року № 403 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 01 березня 2022 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

В зазначеному наказі підставою звільнення зазначено свідоцтво про хворобу № 10/СНП від 04.02.2022р., видане медичною (військово-лікарською) комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області».

Свідоцтвом про хворобу № 10/СНП від 04.02.2022р. підтверджено зв`язок захворювання позивача із проходженням служби в поліції та встановлено його непридатність до подальшої служби в поліції.

Згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ№783362, позивачу під час первинного огляду 06.07.2023р. встановлено ІІ групу інвалідності з 23.06.2023р., у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції.

20.07.2023 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 частини 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 01.09.2023р. № 15499/41/4-2023 надані позивачем матеріали повернуті Департаментом патрульної поліції до батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області через не встановлення групи інвалідності протягом півроку після звільнення позивача з посади відповідно до п. 4 частини 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року №200/5800/23 зобов`язано Департамент патрульної поліції повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності від 20.07.2023 та додані до неї документи у спосіб, визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01. 2016.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.11.2023р. у справі № 200/5800/23 відповідач повторно розглянув заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 20.07.2023 року.

Згідно витягу з протоколу №4 від 15.02.2024 року засідання постійної діючої комісії з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, позивачу відмовлено у виплаті такої грошової у зв`язку з відсутністю встановлення групи інвалідності протягом шести місяців після звільнення його з посади, відповідно до пункту 4 розділу 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VIII наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), які визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 4 розділу I Порядку № 4 визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, у випадку, пов`язаному з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразову грошову допомогу у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладу освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (далі - останнім місцем проходження служби) (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу IV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу III, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2). У разі затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату одноразової грошової допомоги. У разі відмови у призначенні одноразової грошової допомоги чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведених норм права щодо порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського свідчить про те, що воно (право на отримання одноразової грошової допомоги) виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі № 373/1188/16-а, від 01.11.2018 у справі № 822/3788/17, від 23.11.2018 у справах №822/962/18, №822/1872/18, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18.

Відповідність Конституції України положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами було предметом розгляду Конституційним Судом України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.

У пункті 2.8 зазначеного вище рішення від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причиново-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.

Визначений оспорюваними положеннями Закону № 580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).

На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.

Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом № 580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.

Отже, встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач звільнений зі служби в поліції з 01 березня 2022 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ№783362, позивачу під час первинного огляду 06.07.2023р. встановлено ІІ групу інвалідності з 23.06.2023р..

Отже, наявними в матеріалах справи документами підтверджено встановлення позивачу інвалідності через хворобу, пов`язану з проходженням ним служби в Національній поліції, після спливу 6 місячного строку, що встановлений пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VIII.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу правомірно було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

Посилання позивача на положення частини 6 статті 100 Закону №580-VIII , колегія суддів вважає помилковим, оскільки наведеною нормою визначено строк, протягом якого особа може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги. Проте, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Посилання позивача на положення статті 101 Закону №580-VIII колегією суддів також не прийнято до уваги, оскільки в ній визначені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

Щодо доводів позивача про наявність поважних причин пропуску шестимісячного строку для встановлення інвалідності, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові 03 квітня 2024 року у справі № 580/1291/23 дійшов висновку про те, що встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає (п.33).

Тож, з огляду на те, що цей строку є правоприпиняльним (преклюзивним), він в будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає, у зв`язку із чим суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про можливість його поновлення через форс-мажорний випадок (військову агресію Російської Федерації проти України з 24.02.2022), внаслідок якого позивач не зміг своєчасно реалізувати своє право на відповідний соціальний захист, передбачений законами України, а термін такого пропуску строку є незначним ( п.34).

Отже, встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк, є абсолютним та поновленню не підлягає незалежно від поважності причин пропуску такого строку.

З урахуванням вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів відхиляє посилання позивача на правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13.12.2019 у справі №2040/6159/18, від 31.01.2023 у справі № 580/10158/21 з огляду на те, що правовідносини у наведених позивачем справах не відповідають поняттю "подібність правовідносин", оскільки ухвалені за відмінних підстав та встановлених судами фактичних обставин справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №200/1765/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №200/1765/24 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 18 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 18 липня 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко