Справа № 200/2976/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року Справа№200/2976/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

15 травня 2024 року з використанням підсистеми «Електронний суд» адвокат Александров О.О., представник позивача ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , в якому просив

- визнання протиправною бездіяльності відповідача у не нарахуванні у невиплаті позивачу добових витрат за час перебування його у відрядженні за період з 04 червня по 18 липня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 ,

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу добові витрати за час перебування його у відрядженні за період з 04 червня по 18 липня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач покликався на те, що під час проходження військової служби він був відряджений з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 на період з 04.06.2022 по 23.04.2023, але відповідач протиправно не нараховував та не виплатив йому добові витрати за час перебування у відрядженні. На думку позивача, відповідач має нарахувати та виплатити йому добові витрати за час перебування у відрядженні згідно з затверджено Інструкцією про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні з таких підстав.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №156 від 04.06.2022 (по стройовій частині) позивач був знятий з продовольчого забезпечення та відряджений до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ). При знятті з продовольчого забезпечення позивачу виданий продовольчий атестат.

Відповідно до п.1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час (затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402, діє по теперішній час) військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця. Відповідно до п.24 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення). Система забезпечення продовольством у ЗСУ організована таким чином, що кожен військовослужбовець обов`язково забезпечується триразовим добовим харчуванням. Позивач, будучи виключеним з продовольчого забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 , по прибутті у військову частину НОМЕР_2 був зобов`язаний стати на продовольче забезпечення. Всупереч цього обов`язку позивач по прибуттю до військової частини НОМЕР_2 командуванню військової частини продовольчий атестат не надав з невідомих відповідачу причин.

В порушення п.1.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України позивач з рапортом про поставлення його на продовольче забезпечення (у випадку втрати або невидачі продовольчого атестату) до командування військової частини НОМЕР_2 не звернувся. Таким чином, не поставлення позивача на продовольче забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 стало можливим виключно з дій (бездіяльності) самого позивача.

По закінченню відрядження позивач не звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про відшкодування йому добових витрат за час відрядження. При звільненні з військової служби позивач з рапортом про відшкодування йому добових витрат не звертався, а звернувся вже після звільнення з позовною вимогою до суду.

На виконання ухвали суду від 31 травня 2024 року військова частина НОМЕР_1 повідомила, що не може надати належним чином завірену копії роздавальної відомості про видачу ОСОБА_1 атестату на продовольство, з причини того, що ОСОБА_1 , перед вибуттям у відрядження, в порушення Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402, не прибув до продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 для отримання продовольчого атестату.

Військова частина НОМЕР_2 на виконання вимог ухвали суду від 31 травня 2024 року повідомила таке:

1. військова частина НОМЕР_2 не має можливості надати витребуване посвідчення про відрядження майора ОСОБА_1 , оскільки зазначений документ при вибутті майора ОСОБА_1 з відповідними відмітками був виданий йому на руки, для засвідчення факту правомірності перебування у відрядженні та відсутності останнього у військовій частині НОМЕР_1 ;

2. атестат на продовольство майора ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 відсутній, оскільки останній прибув у відрядження без нього;

3. майор ОСОБА_1 не був зарахований на продовольче забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , у зв`язку з чим відсутня можливість надати суду копію відповідного наказу;

4. рапорт про поставлення на продовольче забезпечення майор ОСОБА_1 не подавав;

5. відомості про забезпечення майора ОСОБА_1 харчуванням за рахунок держави під час перебування у службовому відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 відсутні.

20 травня 2024 року позовна заява залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

27 травня 2024 року підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказані адвокатом Александровим О.О. в заяві про поновлення процесуального строку від 22 травня 2024 року, визнані неповажними. Позовна заява в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності у не нарахуванні у невиплаті добових витрат за час перебування у відрядженні за період з 19 липня 2022 року по 23 квітня 2023 року у військовій частині НОМЕР_2 та зобов`язання нарахувати та виплатити добові витрати за час перебування у відрядженні за період з 19 липня 2022 року по 23 квітня 2023 року у військовій частині НОМЕР_2 , повернута без розгляду.

27 травня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача у не нарахуванні у невиплаті позивачу добових витрат за час перебування його у відрядженні за період з 04 червня по 18 липня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу добові витрати за час перебування його у відрядженні за період з 04 червня по 18 липня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 .

27 травня 2024 року у відповідача витребувані докази.

31 травня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучена військова частина НОМЕР_2 .

31 травня 2024 року у відповідача витребувані докази.

31 травня 2024 року у третьої особи витребувані докази.

10 червня 2024 року відповідачу продовжений строк для подання доказів продовжити.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив таке.

04 червня 2022 року за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №156 майор ОСОБА_1 був знятий з продовольчого забезпечення з 05 червня 2022 року і вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 .

05 липня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №187 термін відрядження майора ОСОБА_1 продовжений на 30 діб.

23 травня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) майор ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини з 23 травня 2023 року.

За інформацією, як міститься в картках особового рахунку працівника за 2022, 2023 роки на ім`я ОСОБА_1 , у складі виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення відсутні добові витрати та польові виплати.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 1-3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 6 статті 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України

від 10 грудня 2008 року №1153/2008, яке на час спірних відносин діяло в редакції Указу Президента України №231/2022 від 11.04.2022, (далі - Положення) військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) […].

Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

Пунктом 146 Положення встановлено, що військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.

Пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», в редакція яка діяла на час спірних правовідносин, було встановлено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців […] визначаються за погодженням з Міністерством фінансів […] Міністерством оборони […].

Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 300 грн.

Інструкція про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України 20.02.2017 №105, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2017 року за № 364/30232, (далі - Інструкція №105) визначає особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження.

Згідно з пунктом 3 Інструкції №105 рішення про направлення військовослужбовців у відрядження (за наявності бюджетних асигнувань) та відшкодування витрат на відрядження приймають:

[…]

у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях - командир (начальник, керівник) військової частини (військового навчального закладу, військового підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації).

Рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження.

Пунктом 10 Інструкції №105 встановлено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Відповідно до пункту 11 Інструкції №105 за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98.

[…]

За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.

Згідно з абзацом десятим пункту 24 Інструкції №105 виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення).

Суд відхиляє аргументи відповідача, в яких останній посилається на абзац десятий пункту 24 Інструкції №105, згідно з яким виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення), з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 без атестату на продовольство і не був зарахований на продовольче забезпечення, харчуванням за рахунок держави під час перебування у службовому відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 не забезпечувався.

Відповідач не надав доказів виплати позивачу польових виплат.

Також суд відхиляє доводи відповідача, в яких останній посилається на Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402 (далі - Положення №402), згідно з яким позивач мав прибути до продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 для отримання продовольчого атестату.

Зазначене положення не покладає на військовослужбовця, який вибуває у відрядження, обов`язку прибути до продовольчої служби для отримання продовольчого атестату.

Навпаки, за приписами пункту 1.11 Положення №402 військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.

Отже, видача атестата на продовольство є обов`язком військової частини.

Суд також звертає увагу на те, що у відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що при знятті з продовольчого забезпечення позивачу був виданий продовольчий атестат, але в на виконання ухвали суду від 31 травня 2024 року військова частина НОМЕР_1 повідомила, що не може надати належним чином завірену копію роздавальної відомості про видачу ОСОБА_1 атестату на продовольство, з причини того, що ОСОБА_1 , перед вибуттям у відрядження, в порушення Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402, не прибув до продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 для отримання продовольчого атестату.

За встановлених обставин, а саме наявність відповідного наказу про відрядження позивача до військової частини НОМЕР_2 , не забезпечення останнього триразовим харчуванням за рахунок держави у відрядженні, та не здійснення йому польових виплат за спірний період відрядження, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, пред`явлені до відповідача, слід задовольнити повністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статті 139 КАС України) .

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_6 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат за час перебування у відрядженні за період з 04 червня по 18 липня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати за час перебування у відрядженні за період з 04 червня по 18 липня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Повний текст рішення складений 18 липня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко