Справа № 360/770/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15 липня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/770/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 10 липня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі -представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (далі - перший позивач), ОСОБА_3 (далі - другий позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відновлення та виплати позивачам пенсій за віком, починаючи з 07 жовтня 2009 року, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії, дії відповідача щодо нарахування та виплати пенсій з 28 лютого 2012 року у невстановленому законом розмірі, із встановленням особливостей: «Не підлягають місцевим перерахункам, призначено за рішенням суду у твердому розмірі», без проведення перерахунків та індексації пенсії, та зупиненню виплати пенсій ОСОБА_4 з 01 липня 2021 року, ОСОБА_5 з 01 червня 2021 року;

2) зобов`язати відповідача відновити виплату пенсій за віком позивачам з усіма складовими пенсійних виплат, починаючи з 07 жовтня 2009 року, з проведенням на загальних підставах перерахунку та індексації пенсій, відповідно до норм Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючим пенсіонерам та дітям війни, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, осучасненням пенсій, відповідно до пенсійної реформи України, з виплатою заборгованості з пенсій з урахуванням перерахунку та індексації, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 07 жовтня 2009 року на даний час, з урахуванням раніше виплачених сум, на визначені позивачами банківські рахунки в АТ «Ощадбанк» (Дніпровська філія).

За приписами пунктів 3, 5 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).

Перевіривши матеріали адміністративного позову, суддя встановив таке.

Частиною першої статті 21 КАС України визначено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (частина перша статті 172 КАС України).

Згідно із частиною другою статті 172 КАС України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

З позовної заяви слідує, що її подано представником в інтересах двох позивачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та об`єднано вимоги, що стосуються пенсійних виплат цих осіб.

Проте у позовній заяві відсутнє обґрунтування, яким чином позовні вимоги, що стосуються пенсійних виплат ОСОБА_8 , пов`язані з позовними вимогами, що стосуються пенсійних виплат ОСОБА_9 , чому вказані вимоги об`єднані в одну позовну заяву та чому їх слід розглядати в одному провадженні.

Представником позивача також необґрунтовано неможливість розгляду зазначених вимог окремо щодо кожного з позивачів, та яким чином об`єднання зазначених вимог в одній позовній заяві буде сприяти встановленню обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які братимуть участь у справі, що мають значення для правильного вирішення справи протягом розумного строку, зважаючи на обсяг доказів, які мають бути досліджені при розгляді справи.

Суд зауважує, що об`єднання зазначених вимог в одній позовній заяві може суттєво ускладнити судовий розгляд адміністративної справи у розумний строк, оскільки суду необхідно в межах одного провадження фактично вирішити два окремих спори, які не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами.

Таким чином, представникові позивачів необхідно усунути зазначену невідповідність, визначивши позовні вимоги, які мають єдині підстави їх виникнення, та доказування яких спирається на однакові докази, або ж навести обґрунтовані пояснення, що свідчать про пов`язаність заявлених позовних вимог та доцільність їх розгляду в одному провадженні.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

За результатом аналізу адміністративного позову суд роз`яснює позивачу, що зміст позову це частина позову, яка, з одного боку, відображає вид судового захисту, а саме звернену до суду вимогу позивача щодо застосування конкретних способів захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права; відповідно до змісту позовних вимог встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. З іншого боку, зміст позовних вимог складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення.

Суд наголошує, що зміст позовних вимог - це певна форма захисту, права, свободи чи інтересу, яку просить позивач від суду. По суті, це повинно бути відображено в прохальній частині позовної заяви. Зокрема, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Відповідно позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстави позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

Так у позовній заяві, зокрема, заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відновлення виплати позивачам пенсій за віком, починаючи з 07 жовтня 2009 року, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії та зобов`язання усунути таку бездіяльність.

Проте, з наведених в обґрунтування цієї вимоги обставин не зрозуміло, чому відновлення виплати пенсії з компенсацією втрати частини доходу представник позивача пов`язує саме з 07 жовтня 2009 року.

Навпаки з матеріалів позовної заяви суддею встановлено, що після виїзду позивачів за кордон на постійне місце проживання, виплату пенсії їм поновлено на виконання постанови Слов`яносербського районного суду від 01 листопада 2012 року у справі № 2-а-72/12, згідно з резолютивною частиною якої Управління пенсійного фонду України в Слов`яносербському районі Луганської області зобов`язано нарахувати та виплачувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пенсію за віком на підставах, визначених пенсійним законодавством, починаючи з 28 лютого 2012 року, а не з 07 жовтня 2009 року, як визначає представник позивачів.

Крім того суддя зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (абзац перший статті 7 Закону № 2050-III).

Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 за наслідками розгляду подібних правовідносин сформульовано правовий висновок, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості (пункт 29).

Відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством (пункт 32).

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням (пункт 33).

Представник позивачів у позовній заяві, стверджуючи про порушення відповідачем прав позивачів на отримання компенсації за несвоєчасну виплату їм пенсії, не зазначає обставин щодо: періоду виникнення за відповідачем заборгованості з виплати позивачам пенсії, з якою пов`язаний обов`язок виплати компенсації; місяців виплати відповідачем такої заборгованості.

З метою усунення вказаного недоліку слід надати до суду уточнену позовну заяву із викладом у ній обставин, якими представник позивача обґрунтовує вимоги щодо компенсації позивачам втрати частини доходу.

Щодо дотримання строку звернення до суду з цим позовом суддя зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша).

Абзацом першим частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вже вище вказано, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19).

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18) та дійшла такого правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Отже, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Дослідженням змісту доданих до позовної заяви документів суддею встановлено, що на виконання постанови Слов`яносербського районного суду від 01 листопада 2012 року у справі № 2-а-72/12 та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі № 419/2836/16-а позивачам з 28 лютого 2012 року відновлено нарахування та виплату пенсії за віком, яку вони отримували до 01 червня 2021 року ( ОСОБА_5 ) та до 01 липня 2021 року ( ОСОБА_4 ).

Позивачі щомісячно отримувавали пенсійні виплати, а тому, в будь-якому разі, розмір пенсії був їм відомий. Відповідно після кожної виплати пенсії позивачі повинні були знати про порушення свого права на її належний розмір, а з червня та липня 2021 року про позбавлення права на пенсію.

Проте до адміністративного суду з цим позовом представник позивачів звернувся тільки 10 липня 2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого абзацом першим частини другої статті 122 КАС України.

До позовної заяви представником позивачів додано клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначено, що раніше позивачі, які були позбавлені паспорта громадянина України при виїзді на ПМП за кордон, не мали технічної можливості для реєстрації особистого кабінету на вебпорталі ПФУ. Така можливість виникла у позивачів після відкриття у січні 2024 року нового банківського рахунку в установі Ощадбанку у м. Дніпрі та генерування електронноцифрового підпису. Тому позивачі не знали і не мали можливості знати про факт неправильного нарахування їм пенсій за віком, починаючи з 28 грудня 2012 року.

Протягом тривалого часу після порушення прав органами ПФУ, позивачі постійно зверталися до суду з аналогічними позовними вимогами.

Представник позивачів також просить врахувати, що незнання факту порушення прав у зв`язку з тривалим проживанням за кордоном, відсутність будь-яких навичок користування персональним комп`ютером, відсутність доступу до інформаційних комп`ютерних мереж (місцеве телебачення не інформує про зміни в законодавстві України), є поважними причинами пропуску терміну звернення до суду.

Про припинення виплати пенсій представнику позивачів стало відомо лише у січні 2022 року, незадовго до початку воєнних дій в Україні.

Позивачами подано органу ПФУ через представника за довіреністю заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, з додатком нових закордонних паспортів, дійсних до 02 липня 2031 року, однак, пенсії позивачам не відновлено. Внаслідок тимчасової окупації ворогом відповідних територій, зв`язок із представником надалі було втрачено. На повторні звернення позивачів у 2022 - 2023 роках на гарячу лінію органу ПФУ щодо відновлення виплати пенсії, їм пропонувалося з`явитися особисто до органу ПФУ, що неможливо для позивачів похилого віку, які постійно проживають за кордоном. Після відкриття у січні 2024 року нового банківського рахунку в установі Ощадбанку у м. Дніпрі та генерування електронно-цифрового підпису, позивачі отримали доступ до пенсійної справи, інформації про виплати пенсії та можливість особисто звертатися до відповідача у кабінеті на вебпорталі ПФУ, чим негайно скористалися.

Також з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справі № 815/1226/18 представник позивачів зазначив, що непроведення виплати пенсії позивачам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, тому поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким терміном.

Право позивачів отримання пенсії у встановленому законом розмірі є абсолютним і не може бути обмежено будь-яким терміном.

Вирішуючи заявлене клопотання, суддя виходить з такого.

Оскільки, як вже вище вказано, пенсія є щомісячним платежем, розмір якої стає відомим пенсіонеру після кожної виплати, суддя відхиляє як безпідставні твердження представника позивачів, що про порушення своїх прав позивачі дізналися тільки у 2024 році після реєстрації на вебпорталі Пенсійного фонду України.

При цьому суддя вважає за необхідне зауважити, що позивачі мали об`єктивну можливість звернутися до відповідача за отриманням інформації щодо розміру своєї пенсії, порядку її обрахунку, її складових, не тільки шляхом звернення до відповідача в електронній формі, а й у будь-який інших визначений чинним законодавством спосіб (поштовим відправленням, через свого представника тощо).

Суд зауважує, що у численній практиці Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Похилий вік позивачів, їх стан здоров`я, проживання за кордоном, відсутність навичок користування персональним комп`ютером тощо несуть суб`єктивний характер та не виключали можливості позивачів звернутися за отриманням правової допомоги у разі, якщо такої допомоги вони потребували, у межах строку, встановленого законом для звернення до адміністративного суду з цим позовом, який був достатнім для вчинення відповідних дій.

Твердження представника позивача про постійне звернення позивачів до суду з аналогічними позовними вимогами не підтверджено жодними доказами.

Щодо доводів представника позивача про те, що строк відповідно до статті 122 КАС України не підлягає застосуванню в цій справі, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, суддя зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказано, що питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, що передує вирішенню спору по суті, слід розмежовувати з питанням щодо застосування строку (періоду), за який проводиться перерахунок пенсії, у разі встановлення судом вини пенсійного органу відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії, яка є тотожною статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що буквальне тлумачення наведеної вище норми права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала, що норми статті 87 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», статті 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і статей 51, 55 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Визначаючи поняття «нарахованої пенсії», суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, згідно з якими пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас, пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

У справі, що розглядається позивачі звернулися до суду з цим позовом за вирішенням фактично трьох спорів щодо:

поновлення виплати їм пенсії з 07 жовтня 2009 року з компенсацією втрати доходу за несвоєчасну виплату їм пенсії;

нарахування та виплати їм пенсії в період з 28 лютого 2012 року по день припинення її виплати (червень та липень 2021 року) у фіксованому (твердому) розмірі, без проведення її перерахунків, осучаснення, індексації;

припинення нарахування та виплати пенсії з червня та липня 2021 року.

Отже суми компенсації втрати частини доходу, підвищення пенсії, її індексації є ненарахованими та вважаються спірними.

Таким чином, положення статті 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не можуть застосовуватись в цій частині вимог.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що оскільки спірні правовідносини у справі № 510/1286/16-а виникли у зв`язку з невиконанням пенсійними органами рішення Конституційного Суду України, відтак вони є відмінними від правовідносин у справі, яка розглядається.

Звернення позивачів із заявами про поновлення їм нарахування та виплати пенсії, тобто вжиття ними активних дій з моменту, коли їм стало відомо про зупинення відповідачем виплати пенсій, з посиланням на закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, також не є підставою для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки рішення територіальних органів Пенсійного фонду України, якими позивачам відмовлено у поновленні пенсії, позивачами не оскаржуються. За змістом позовних вимог, зазначеним представником позивачів у позовній заяві, спірними є дії відповідача щодо зупинення виплати пенсії, а не відмова інших територіальних органів Пенсійного фонду України в її поновленні.

Підсумовуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що представником позивачів у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не наведено підстав та не надано доказів існування обставин, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивачів, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду. Тому клопотання представника позивачів про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, згідно з частиною першою статті 123 КАС України позивач має право подати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення пропущеного строку.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Представником позивачів до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно із абзацом другим частини сьомої статті 6 Закону № 3674-VI у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028,00 грн.

Представником позивача заявлено по три вимоги немайнового характеру, які пов`ятані між собою та мають похідний характер, в інтересах двох позивачів, тому кожен позивач за подання даної позовної заяви повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1211,00 грн як за одну вимогу немайнового характеру із застосовуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто по 968,96 грн кожен.

Доказів на підтвердження сплати судового збору суду не надано, проте заявлено клопотання про звільнення позивачів від сплати судового збору.

Розглянувши вищевказане клопотання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Такі положення КАС України кореспондуються з положенням статті 8 Закону № 3674-VI.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У розумінні приписів вказаної норми відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин та підтвердження їх належними доказами.

При цьому, наведеною статтею передбачено право суду, а не обов`язок, щодо відстрочки, розстрочки або звільнення позивачів від сплати судового збору.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Отже, при вирішенні питання про задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судових витрат, звільнення від сплати судового збору суд досліджує наявність обставин для відстрочення, зменшення або звільнення, які мають бути підтверджені належними доказами.

До заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання даного позову представником позивача надано Довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 09 червня 2024 року, які свідчать про відсутність з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2023 року доходів в Україні у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Однак, у позовній заяві представником позивачів вказано, що з 15 січня 2002 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, де позивачі вже тривалий час проживають та можуть мати там джерела доходів.

Закон України «Про судовий збір» не містить норми про те, що розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік стосується лише доходу, який отриманий на території України.

Представником позивача не надано доказів на підтвердження обставин того, що майновий стан ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , у т.ч. і з урахуванням доходів, отриманих у державі Ізраїль, перешкоджає сплаті судового збору за подання адміністративного позову у встановленому законом порядку.

Не надання інформації про доходи позивача за постійним місцем проживання в державі Ізраїль не надає можливості суду обґрунтовано та виважено здійснити оцінку майнового стану позивачів для прийняття рішення про звільнення їх від сплати судового збору.

У постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 815/2320/18 касаційний суд акцентував, що в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою пор звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди мають встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо) рухомого, нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Княт проти Польщі, заява № 71731/01; п. 63-64 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Єдамський та Єдамська проти Польщі, заява № 73547/01).

Представником позивачів не надано належних доказів на підтвердження обставин, що зумовлюють звільнення позивачів від сплати судового збору.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що клопотання про звільнення від сплати судового збору є необґрунтованими та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачам строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 12, 122, 160, 161, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачам (представнику позивачів) протягом десяти календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду:

- позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, із зазначенням: уточненого змісту позовних вимог; обставин, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги; підстав для об`єднання в одну позовну заяву вимоги двох різних позивачів;

- заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску;

- документи про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн кожним з позивачів за такими реквізитами:

Отримувач коштів ГУК у Луг.обл./МТГ м.Сєвєр/22030101;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37991110;

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.);

Рахунок отримувача UA4012499;

Код класифікації доходів бюджету 22030101;

Призначення платежу - *; 101;__________( реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ____ (назва установи, організації позивача), Луганський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа);

або докази на підтвердження обставин того, що майновий стан позивачів з урахуванням доходів, у тому числі отриманих у державі Ізраїль, перешкоджає сплаті судового збору за подання адміністративного позову у встановленому законом порядку.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяК.О. Пляшкова