Справа № 420/1964/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/1964/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 27.02.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 1-1553 від 06.09.2022 на суму 49206 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач дізнався про винесення Відповідачем податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року лише 09 січня 2024 року, коли отримав на своїй податковій адресі копію позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення суми податкового боргу, що підтверджується копією листа ГУ ДПС в Одеській області з трекінгом відправлення « 38» та роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта» з відстеження трекінгу відправлення « 38». Таким чином, позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року з поважних причин. Позивач у повній мірі не погоджується з податковим повідомленням-рішенням (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року, так як оскаржуване податкове-рішення позивач не отримував, а тому вважає його незаконним, безпідставними, прийнятими з порушенням норм чинного податкового законодавства України та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку. Проаналізувавши корінець від податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року вбачається, що податкове зобов`язання було нараховано платнику податків з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2021 року, при цьому оскаржуване рішення було прийнято 06 вересня 2022 року, тобто з порушенням строків, передбачених чинними нормами Податкового кодексу України. Також позивач не отримував податкову вимогу № 0-1532 від 05.04.2023 року про наявність станом на 04.04.2023 року податкового боргу в сумі 68877,98 грн.

13.02.2024 до суду від ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що на підставі п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі, на об`єкт нерухомого майна, податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 № 1-1553 на суму 49206 грн за 2021 рік, та направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 . Порядком надсилання контролюючими органами ППР платникам податку, затвердженого наказом Мінфіну від 28.12.2015 № 1204 та зареєстрованого в Мін`юсті 22.01.2016 за № 124/28254 (із змінами), визначено, що ППР вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто, чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання фізичної особи або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 Кодексу. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податку ППР через відсутність за місцезнаходженням платника податку, незнаходження фактичного місця проживання або з інших причин, ППР вважається врученим платнику податків в день, зазначений поштою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від27 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнитипозов в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

17.05.2024 року до апеляційного суду надійшов відзив, в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

04.06.20224 року до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, призначене на 04 червня 2024 року о 12:00 год. Розгляд справи відкладений на 02 липня 2024 року о 12:00 год.

02.07.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке призначене на 02.07.2024 о 12:00 год.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що згідно інформаційно-комунікаційної системи ДПС за фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності перебуває наступний об`єкт нерухомого майна: - комплекс, нежитлові будівлі та споруди, під реєстраційним номером майна 1 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 3280,40 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1/4, власник з 26.09.2013.

На підставі п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі, на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна, податкове повідомлення рішення від 06.09.2022 № 1- 1553 на суму 49206,00 грн. за 2021 рік, та направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 .

09.01.2024 у відділенні 5 ПАТ «Укрпошта» ОСОБА_1 отримав поштове відправлення від ГУ ДПС в Одеській області, у вмісті якого був адміністративний позов про стягнення заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 49 206 грн, який подано податковим управлінням до ООАС (справа № 420/491/24, провадження по якій відкрито 09.01.2024).

Зважаючи на порушення податковим органом порядку направлення податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, строків прийняття податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів; вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування; платників податків та зборів, їх права та обов`язки; компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчисленнясумиподаткузоб`єкта/об`єктівжитловоїта/абонежитловоїнерухомості, що перебувають у власності фізичної особи здійснюється контролюючим органом замісцемподатковоїадреси(місцемреєстрації)власникажитловоїнерухомостіупорядку,ви: площі таких об`єктів, зменшеної згідно з п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПКУ тавідповідної ставки, встановленої за рішенням сільської, селищної, міської ради аборадиоб`єднанихтериторіальнихгромад,щостворенізгідноіззакономтаперспективними взалежностівідмісцярозташування(зональності)татипівтакихоб`єктівнерухомостіурозмір 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1січнязвітного(податкового)року,за1кв.метрбазиоподаткування.

Відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як вбачається з матеріалів справипозивач, з березня 2013 р. є власником 1/4 об`єкту нерухомого майна «комплекс, нежитлові будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості», який в свою чергу є об`єктом оподатковування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі п. п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Головним управлінням ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі, на об`єкт майна: - комплекс, нежитлові будівлі та споруди, під реєстраційним номером майна 1 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 3280,40 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1/4, власник з 26.09.2013, який перебуває у власності ОСОБА_1 , податкове повідомлення рішення від 06.09.2022 № 1-1553 на суму 49206,00 грн. за 2021 рік, та направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що позивачмав можливість ознайомитися зі всією інформацією відносно себе, як платника податку, в електронному кабінеті, зокрема щодо наявності нарахувань податкових зобов`язань.

Податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 1-1553 від 06.09.2022 на суму 49206 грн було надіслано ОСОБА_1 поштовим відправленням 264 за адресою: АДРЕСА_4 , проте поштове відправлення повернуто відправнику 26.10.2022 із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Відповідно до п. 42.1, 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до вимог п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

А тому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо не отримання податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») № 1-1553 від 06.09.2022 року, так як податкове повідомлення-рішення належним чином надіслано (вручено) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Що стосується посилання позивача на порушення ДПС вимог Податкового Кодексу України щодо строків прийняття податкового повідомлення-рішення 06.09.2022 року, у будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, само по собі не впливає на його законність.

У свою ж чергу, в апеляційній скарзі позивачем не наведено жодних аргументів проти нарахованого податкового зобов`язання на наявний у власності об`єкт оподаткування.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Позивач належними та достовірними доказами не спростував доводів відповідача про правомірність спірної ППР.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька