Справа № 446/1159/24
Суддя: Котормус Т. І.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 446/1159/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Карпа Г.М.

Справа №446/1159/24;

Провадження №2-а/446/32/24;

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області;

представник відповідача Заблоцька Яна Романівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Кам`янка-Бузька адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2024 ОСОБА_1 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якій він просить скасувати постанову серії ЕНА №2170946 від 17.05.2024 про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 17.05.2024 інспектор 2 взводу 2 роти 4 батальйону УПП у Львіській області ДПП склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, а саме за керування ним транспортним засобом з порушенням швидкісного режиму в населених пунктах. Однак, оскаржувана постанова є незаконною та необгрунтованою, так як він керував дипломатичним автомобілем та виконував функції водія почесного консула, а тому він не підлягав під юрисдикцію судових чи адміністративних органів держави. Вказав, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності має суттєві порушення, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 27.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львіській області в судове засідання не з`явилась, 18.06.2024 було подано відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а постанову серії ЕНА №2170946 від 17.05.2024 про накладення адміністративного стягнення залишити в силі. Зокрема вказала, що строною позивача не було надано доказів в частині здійснення ним посадових обов`язків на момент зупинки. Окрім цього, поліцейські управління, оцінивши всі обставини справи в сукупності, дійшли висновку, що позивач в цей день здійснював керування транспортним засобом не пов`язане з виконанням консульських функцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до постанови інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львіській області - ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17.05.2024 серії ЕНА №2170946, 17.05.2024 о 15:09:04 год., на 11 км. 300м. автодороги Львів-Шегині, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом рухався 108км./год. при дозволеній швидкості 50 км./год., чим порушив п.12.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. (а.с. 14).

Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернулвся до суду з цим позовом. В обґрунтування свого позову зазначає, що він керував транспортним засобом під час виконання функцій водія почесного консула, а тому не підлягав під юрисдикцію судових чи адміністративних органів держави.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Загальні обмеження швидкості, зокрема, п. 12.4 ПДР поширюються на всю територію України. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Частина 4 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст. 31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

В позовній заяві позивач заперечує факт порушення ним ПДР України.

В той же час відповідачем до суду надано роздруківку та відео з яких вбачається, що позивач, керуючи автомобілем дійсно рухався зі швидкістю 108 км/год.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту. Швидкість вимірювалась приладом TruCamLTI 20/20 № ТС008380.

Отже, порушення визначеного ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу та свідчить про перевищення позивачем встановленої швидкості руху, за що передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що він як водій почесного консула не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності та посилався на ст.ст. 43, 58 Віденської Конвенції.

Так, згідно з ст. 43 Віденської Конвенції про консульські зносини від 24.04.1963, консульські посадові особи та консульські службовці не підлягають юрисдикції судових чи адміністративних органів держави перебування щодо дій, які здійснюються ними під час виконання консульських функцій.

Відповідно до ст. 59 Віденської Конвенції про консульські зносини від 24.04.1963, держава перебування зобов`язана вживати всіх необхідних заходів для захисту консульських приміщень консульської установи, очолюваного почесною консульською посадовою особою, від будь-якого вторгнення чи заподіяння шкоди та запобігання будь-якому порушенню спокою консульської установи або образу її гідності.

Як вбачається з відеозапису з місця зупинки автомобіля, ОСОБА_1 пояснив, що він разом з почесним консулом поспішає на важливу зустріч за кордоном, а працівники поліції перешкоджають їх консульській діяльності.

Також, ОСОБА_1 на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції вказав, що вій є консульським службовцем, а саме водієм.

Проте, жодних доказів вищевказаних обставин справи позивач до матеріалів справи не долучив.

Тобто, ОСОБА_1 не довів перед судом саме ту обставину справи, на яку безпосередньо посилається на обгрунтування позову щодо незаконності складеної відносно нього постанови.

А тому, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 не застосовуються норми Віденської Конвенції, оскільки саме консульські посадові особи та консульські службовці не підлягають юрисдикції судових чи адміністративних органів держави, до категорії яких ОСОБА_1 не відноситься.

Разом з тим, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції прав позивача під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя. Відсутність факту правопорушення, позивач доводить своїми ж поясненнями. Натомість, відповідач, в порядку ч.2 ст. 77 КАС України, надав докази своїх заперечень. Зокрема, відео фіксація, яка була отримана під час вчинення правопорушення та підтверджує факт правопорушення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 72-77, 90, 229, 241-246, 262 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 15 липня 2024 року.

Суддя Т.І. Котормус