Справа № 420/8889/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8889/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73000), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601) про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (далі ТУ ДСА), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (далі ДСАУ), в якому позивачка просить: - визнати протиправними дії ТУ ДСА щодо не виплати їй - ОСОБА_1 , заробітної плати за січень та лютий 2024 року; - зобов`язати ТУ ДСА здійснити нарахування та виплату їй - ОСОБА_1 , заробітної плати за січень та лютий 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є державним службовцем, секретарем Білозерського районного суду Херсонської області, та з 2023 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем внаслідок військової агресії, за її заявою наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 року відпустку для догляду за дитиною перервано. Цим же наказом їй оголошено простій не з вини працівника з 01.01.2024 року до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою праці у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Проте ТУ ДСА України в Херсонській області не виконано наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 року та не виплачено їй заробітну плату за січень та лютий 2024 року, чим порушено її право на отримання заробітної плати в строки передбачені ст. 115 КЗпП України.

Позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалами суду від 25.03.2024 та 15.04.2024 позов залишено без руху, надано та продовжено строк для усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Представник відповідача ТУ ДСА подав до суду заяву про закриття провадження у справі, оскільки у травні 2024 року позивачці виплачено заробітну плату за січень-квітень 2024 року. Позивачка, в свою чергу, не заперечувала виконання відповідачем позовних вимог зобов`язального характеру, проте наполягала на розгляді судом решти позовних вимог в частині визнання протиправними дій ТУ ДСА.

Ухвалою суду від 28.05.2024 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання ТУ ДСА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, продовжено розгляд справи в частині решти позовних вимог про визнання протиправними дій ТУ ДСА. Також долучено до матеріалів справи докази та надано відповідачу строк для надання пояснень по справі, з урахуванням продовження розгляду справи в частині позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.07.2024 року долучено докази до матеріалів справі.

Відповідач до суду відзив на позов не подав, проте від представника відповідача надійшли пояснення по справі, у яких викладено правову позицію ТУ ДСА. Представник вважає позовні вимоги необґрунтованими, зазначивши, що наказом Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 перервано ОСОБА_1 відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та оголошено їй простій не з вини працівника із оплатою праці. Наказ №01-68/01 від 01.01.2024 повернуто відповідачем до суду як такий, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки у ньому містяться протиріччя, а саме: у наказі зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, при цьому вказано вважати позивачку такою, що приступила до виконання своїх посадових обов`язків. Нормативно-правовими документами не визначено, яким чином можливо приступити працівнику до виконання посадових обов`язків, враховуючи те, що Білозерський районний суд Херсонської області з початку повномасштабного вторгнення РФ не працює. При цьому, механізм щодо переривання відпустки для догляду за дитиною і одночасного переведення працівника у простій - відсутній. У зв`язку з викладеним ТУ ДСА видано наказ №04-05/13 від 31.01.2024 про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати, у якому додатково зазначено, що у разі усунення протиріч і надання обґрунтованого роз`яснення відповідними органами, відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку звітності ТУ ДСА провести позивачці розрахунок та виплатити заробітну плату.

Також представник зазначив, що ТУ ДСА зверталось до ДСАУ із листом від 31.01.2024 №04-219/24, в якому просило надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно необхідних дій ТУ ДСА відносно виплати заробітної плати у спірних правовідносинах, за результатом розгляду якого надано лист з посиланням на загальні норми Положення про затвердження типового положення про апарат суду, затвердженого наказом ДСА України від 08.02.2019 №131. ТУ ДСА повторно звернувся до ДСАУ із листом від 13.03.2024 №04-475/24, за результатом розгляду якого листом від 28.03.2024 №10-8189/24 повідомлено, що на вказане питання відповідь вже надана. Також ТУ ДСА зверталось до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із листом №04-230/24 від 31.01.2024 з проханням надати роз`яснення щодо проведення ОСОБА_1 оплати простою. Проте відповідь Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ПД/3.2/1829-24 від 22.02.2024 містить лише посилання на загальні норми КЗпП України та Закону України «Про відпустки» без надання відповіді на поставлене питання.

Оскільки, належного роз`яснення питань, з якими Територіальне управління звернулося до відповідних установ, не надавалось, а на заяви надані лише загальні, формальні відповіді, ТУ ДСА дійшло висновку про відсутність перешкод в нарахуванні і виплаті позивачці зарплати за час простою, у зв`язку з чим 09 травня 2024 року ОСОБА_1 проведено виплату заробітної плати за січень-квітень 2024 року.

Представник відповідача вважає, що в діях ТУ ДСА відсутні умисні протиправні дії, оскільки виплата зарплати не здійснювалась через наявність протиріч в наказі суду. Головною метою ТУ ДСА було недопущення нецільового використання державних коштів та отримання роз`яснення стосовно колізії, коли суд фактично не працював, але потрібно було вважати працівників такими, що приступили до виконання своїх службових обов`язків. У зв`язку з викладеним представник просить відмовити у задоволенні позову.

До суду від третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ДСАУ пояснення по справі не надходили.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , перебуває на державній службі та з 20.08.2021 року працює на посаді секретаря Білозерського районного суду Херсонської області згідно з довідкою за вих. №01-89/2/2024 від 13.03.2023 року.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 06.06.2023 року проведено державну реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_2 сина позивачки ОСОБА_2 . Сторонами не заперечується, що позивачці з 22.09.2023 по 05.06.2026 включно надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 ОСОБА_1 за її заявою перервано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вирішено вважати її такою, що приступила до виконання своїх посадових обов`язків з 01.01.2024 року. Також наказом позивачці з 01.01.2024 року до закінчення дії правового режиму воєнного стану оголошено простій не з вини працівника, з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік. Копію наказу вирішено надіслати до відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА для проведення відповідних нарахувань.

У зв`язку з невиконанням ТУ ДСА наказу №01-68/01 від 01.01.2024 та невиплатою їй заробітної плати за січень та лютий 2024 року вона звернулась до відповідача із заявою від 28.02.2024 року, у якій просила повідомити причини невиплати заробітної плати за січень та лютий 2024 року та усунути порушення вимог трудового законодавства щодо строків виплати заробітної плати.

За результатом розгляду заяви ТУ ДСА листом від 05.03.2024 №04-429/24 повідомило, що листом начальника ТУ ДСА від 29.01.2024 року на адресу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області було повернуто наказ №1-68/01 від 01.01.2024 без виконання, оскільки останній не відповідає вимогам законодавства. Так в преамбулі наказу зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, а в резолютивній частині зазначено, що працівника вважати таким, що приступив до виконання своїх посадових обов`язків, що є протиріччям.

Не погодившись із невиплатою заробітної плати за січень та лютий 2024 року, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Після відкриття провадження по справі 08.05.2024 року позивачці виплачено заробітну плату за січень-квітень 2024 року у розмірі 23586,50 грн, що підтверджується платіжною відомістю зарплати від 08.05.2024 року №26 та довідкою про доходи ОСОБА_1 від 10.05.2024.

Також згідно з платіжною відомістю ТУ ДСА №29 від 18.06.2024 року позивачці виплачено компенсацію за затримку виплати заробітної плати за січень-квітень 2024 року у розмірі 102,83 грн.

У зв`язку з виплатою позивачці заробітної плати за січень-лютий 2024 року, ухвалою суду від 28.05.2024 року на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України закрито провадження по справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання ТУ ДСА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, продовжено розгляд справи в частині решти позовних вимог про визнання протиправними дій ТУ ДСА.

Таким чином, судом в межах частини позовних вимог досліджується питання правомірності дій ТУ ДСА щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2024 року.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) визначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ч.1, 6 ст.155 Закону №1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII) держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Статтями 151, 154 Закону №1402-VIII передбачено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Судом встановлено, що відповідачем ТУ ДСА заробітна плата за січень-лютий 2024 року виплачена ОСОБА_1 у травні 2024 року.

В обґрунтування невиконання наказу Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 відповідачем зазначається наявність у наказі протиріч, оскільки держслужбовець приступив до виконання посадових обов`язків за відсутності організаційних і технічних умов для діяльності суду. При цьому відсутній правовий механізм врегулювання оплати праці держслужбовцю за вказаних обставин.

Частиною 4 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Так згідно з ст. 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька або осіб, зазначених у ч.3 ст.18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформлюється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за бажанням одному з батьків. Це в свою чергу означає, що матір або батько самостійно вирішує брати відпустку чи ні, брати на максимальний строк або інший термін в межах максимального, а також переривати її в будь-який час.

Отже право ОСОБА_1 вирішувати скільки перебувати у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і коли її перервати не може бути обмежене відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується (ст.113 КЗпП України).

Таким чином, оплата праці за час простою не з вини працівника належить до державних гарантій в оплаті праці.

З урахуванням того, що секретарю Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 наказом Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 оголошено простій з 01.01.2024 року не з її вини, позивачка мала право на оплату невідпрацьованого часу простою, при реалізації свого права на переривання відпустки для догляду за дитиною.

Суд не приймає доводи представника відповідача про наявність у наказі Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 протиріч як підставу для його невиконання відповідачем, оскільки вказаний наказ є діючим та у судовому порядку ТУ ДСА не оскаржувався.

Також суд вважає, що невиплата заробітної плати із посиланням на відсутність механізму оплати держслужбовцю часу простою у разі переривання відпустки є протиправною, оскільки право на таку державну гарантію не може залежати від механізму його реалізації, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.07.2014 року у справі «Будченко проти України» (заява №38677/06) дійшов висновків, що якщо відповідне національне законодавство, яке давало особі право на певне майно (майнові права) та згідно з яким мав бути запроваджений відповідний механізм упродовж певного (короткого) строку, але не був запроваджений чи запроваджений після спливу якогось проміжку часу, то в такому разі незапровадження механізму є порушенням (за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ТУ ДСА протиправно не виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за січень та лютий 2024 року.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання протиправними дій підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Провадження по цій справі в частині позовних вимог закрито ухвалою суду від 28.05.2024 року за п.8 ч.1 ст.238 КАС України у зв`язку тим, що позивачці виплачено заробітну плату за січень-лютий 2024 року, тобто порушення виправлені суб`єктом владних повноважень самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.140 КАС України якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачка у змісті позову заявила, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 12000 грн. Під час розгляду справи до суду надійшло клопотання про стягнення понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

У поясненнях по справі представник відповідача зазначив, що заявлений розмір витрат є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 6500 грн не відповідає критеріям розумності та співрозмірності. Представник ТУ ДСА зазначив, що заявлена до стягнення сума судових витрат охоплює послугу з надання консультації клієнту, дослідження документів та виготовлення їх копій, дослідження нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики, складання та подання до суду позовної заяви, що є вчиненням однієї дії - підготовки та написання позовної заяви, а дослідження нормативних актів зазначених у заявах, клопотаннях, аналіз судової практики, підготування заперечень, клопотань, вимоги до яких, визначені КАС України.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на який такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надані копії договору про надання правової допомоги №3/24/3 від 05.03.2024, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Строіловим Сергієм Олександровичем, Додаткової угоди №1 від 05.03.2024 та Акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 27.05.2024.

Згідно з п.1.1 договору про надання правової допомоги №3/24/3 від 05.03.2024 адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати необхідні для виконання його доручень у порядку та строки обумовлені сторонами у договорі.

Розмір винагороди адвоката за надання правничої допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додаткових угодах до цього договору (п.4.2 договору №3/24/3 від 05.03.2024).

Також 05.03.2024 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №3/24/3 від 05.03.2024, п.2 якої встановлено, що сторони домовились, що вартість винагороди (гонорару) адвоката за надання клієнту правничої допомоги за 1 год роботи адвоката становить 1000 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 27.05.2024 сторонами погоджено, що гонорар адвоката складає в загальному розмірі 6500 грн за виконання наступних послуг: 1) надання консультації клієнту, дослідження документів та виготовлення їх копій - 30 хв. вартістю 500 грн; 2) Складання адвокатського запиту від 05.03.2024 року, ознайомлення з відповіддю - 30 хв. вартістю 500 грн; 3) Складання адвокатського запиту від 06.03.2024 року, ознайомлення з відповіддю - 30 хв. вартістю 500 грн; 4) Дослідження нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та подання до суду позовної заяви - 2 год 30 хв вартістю 2500 грн; 5) Складання адвокатського запиту від 17.05.2024 року, ознайомлення з відповіддю - 30 хв. вартістю 500 грн; 6) Складання та подання до суду заперечення на заяву про закриття провадження - 1 год вартістю 1000 грн; 7) Складання та подання до суду клопотання про приєднання доказів - 30 хв. вартістю 500 грн; 8) Складання та подання до суду клопотання про долучення документів та стягнення судових витрат - 30 хв. вартістю 500 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що відсутня дійсна необхідність у наданні адвокатом Строіловим С.О. послуг з дослідження документів та виготовлення їх копій, дослідження нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, оскільки такі послуги фактично охоплюються послугою зі складання позовної заяви.

На підставі вищезазначеного, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 4000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73000, ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправними дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період простою за січень та лютий 2024 року.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва