Справа № 520/31709/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 р. Справа № 520/31709/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.01.24 по справі № 520/31709/23

за позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля"

до Харківської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000404/2 від 15.08.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000448;

- стягнути з Харківської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (ідентифікаційний код 34470937, місцезнаходження: 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Героїв Харкова, будинок 135-А) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на послуги адвоката у сумі 5000,00 грн.

- стягнути з Харківської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (ідентифікаційний код 34470937, місцезнаходження: 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Героїв Харкова, будинок 135-А) судовий збір всього у сумі 5368,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що за приписами законодавства у рішенні про коригування заявленої митної вартості, відповідач повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, зазначити докладну інформацію і джерела, які використовуються митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 22.01.2024 адміністративний позов Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (, просп. Героїв Харкова, буд. 135А,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н, 61001) до Харківської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови- задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000404/2 від 15.08.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000448.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (, просп. Героїв Харкова, буд. 135А, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61001) суму судового збору у розмірі 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (, просп. Героїв Харкова, буд. 135А, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61001) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не надано оцінку доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм матеріального та процесуального права.

Під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД, №23UA73U8 від 14.08.2023 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема за кодом: 103-1: Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/ або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби; 105-2 (Контроль правильності визначеннямитноївартості): Наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству. Необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості. Проаналізувати зазначене рішення на предмет можливості застосування при поточному оформленні зазначеного товару: код 109-1 - Перевірка правильності визначення країни походження товарів

Так, задекларований рівень митної вартості товарів, поданої до митного контролю та митного оформлення ЕМД №23UA73U8 нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше. Всі витяги із ЄАІС.

У результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості подібних товарів, які оформлені у максимально найближчій термін, встановлено, що рівень митної вартості товару згідно ЄАІС: - 2,17 дол. США/кг., задекларований рівень митної вартості - 1,8542 дол. США/кг.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки прайс листу. Поданий до митного контролю та митного оформлення прайс лист від 04.07.2023 наданий не від виробника товару ТОО "ВіоОреrations" Республіка Казахстан), а від постачальника ТОО "ОrganicAgroExport" (згідно контракту №ГП-08-01 від 25.11.2020). Даний прайс лист не має терміну дії і не має комерційних умов поставки товару. Тобто, наданий позивачем до митного контролю та митного оформлення прайс лист від 04.07.2023 не містить всіх необхідних даних для визначення числового значення складових митної вартості та не може бути використаний Харківською митницею для визначення "дійсної вартості" товару позивача, що дає сумніви стосовно правильності визначення митної вартості товару позивача, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Крім того, позивачем до митного контролю надавалася комерційна пропозиція №292 від 04.07.2023 та калькуляція ціни від 04.07.2023, які укладені не від виробника товару, а від постачальника ТОО "ОrganicAgroExport", яку позивач також надавав, як цінову інформацію і ці документи також не містили числових значень складових митної вартості, таких як транспортні експедиційні витрати, навантажувальні розвантажувальні витрати, страхування вантажу, і які митниця не може прийняти до уваги як цінову інформацію по зазначеній партії товару по ЕМД №23UA73U8 від 14.08.2023.

Між тим, в наданому до митного оформлення інвойсі від 04.07.2023 №00464 відсутні комерційні умови поставки товару, що унеможливлює митниці визначити транспортні витрати, і саме визначення дійсної митної вартості товару.

У зв`язку з поставкою товару за непрямим контрактом відсутні, згідно п.2 ст. 53 МКУ інші платежі та/або бухгалтерські документи між ТОО "ОrganicAgroExport" та ТОО "ВіоОреrations", що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано оцінки розбіжності по документам, які позивач надав до митного контролю і митного оформлення документів по ЕМД №23UA73U8 від 14.08.2023, а саме встановлено, що декларантом надані і внесені у гр.44 зазначеної ЕМД такі документи, як коносамент №ALAT "149992" від 30.06.2023 (внесений в митну декларацію у гр. 44 під кодом-0705) та доручення - коносамент 0005441 від 31.07.2023 (внесено у гр. 44 ЕМД під кодом - 9000). В коносамент №ALAT "149992" від 30.06.2023 внесений не той товар, не той вантаж, інша вага і кількість місць.

Також доручення - коносамент №0005441 датований 31.07.2023, а документи, такі як інвойс №00464 датований 04.07.2023, автотранспортна накладна №111289 від 25.07.2023, книжка МДП № ХВ.85184307 датована також 25.07.2023, декларація країни відправлення № 50919/250723/0000803 датована 25.07.2023. Доручення коносамент №0005441 датований 31.07.2023, в якому вбачаються суцільні розбіжності по кількості місць та вазі товару. Також, з вищезазначених коносамента та доручення коносаменту вбачається, що вантаж прямував з Азербайджану до Казахстану. Вбачаються розбіжності по товаротранспортним документам, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

До митного оформлення надано банківській платіжний документ, саме платіжна інструкція в іноземній валюті №456 від 20.07.2023. Дана платіжна інструкція надана з відсутністю підпису відповідальної особи, що є порушенням вимог Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженою постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008 (в редакції Постанови НБУ від 25.08.2022 №189)

Разом з ЕМД №23UA73U8 від 14.08.2023 на підтвердження транспортних витрат декларантом до митного контролю і митного оформлення надані наступні документи: рахунок про надання транспортно експедиційних послуг №09 від 08.08.2023; довідка про транспортні витрати № 08/08/23 від 08.08.2023; заявка до договору про надання транспортних послуг б/н від 14/07/2023. По-перше, виникає питання, як таких документ, як Заяка може бути видана раніше, чим було здіснено завантаження вантажу у автотранспортний засіб ( дата завантаження у заявці -25.07.203). В зазначених документах немає механізму розрахунку транспортних витрат, немає розрахунку експедиторських витрат, витрат на навантажувальні-розвантажувальні роботи. Тобто, не надано всіх складових до розрахунку митної вартості по транспортним послугам, тому вищезазначені документи митниця не може прийняти в якості доказів по розрахунку транспортних витрат.

Харківська митниця зазначає, що до митного контролю та митного оформлення по ЕМД №23UA73U8 від 14.08.2023 не надані акти виконаних робіт, як передбачено п. 6.2 Договору на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 26.05.2022 №26/05/22 та п. 2.3.5 Договору про надання транспортних послуг від 02.01.2023 №02/01/23.

Харківська митниця вважає, що оскаржуване рішення №23UA73U8 від 14.08.2023 винесене на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів.

Щодо витрат на правничу допомогу апелянт зазначив, що при стягненні витрат на правничу допомогу слід застосовувати співмірність витрат на правову допомогу враховуючи позицію ВС КАС від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені позивачем судові витрати завищені, враховуючи конкретні обставини справи та однотипність позовних вимог, враховуючи те, що, взагалі, справа розглядалася в спрощеному позовному проваджені. Харківська митниця вважає, що твердження про те, що представництво позивача під час розгляду справи судом першої інстанції вартує 5000,00 грн. є явно необґрунтованим та не відповідає принципу обґрунтованості та співрозмірності.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 15.08.23 №UA807000/2023/000404/2 відповідачем використано для коригування митної вартості товару МД від 15.05.2023 №UA100100/2023/431947.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, відповідач лише зазначив цю МД, однак не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 55 МК України щодо обгрунтованості прийнятого рішення.

Твердження відповідача про те, що подані до митного оформлення документи містили нібито розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, спростовується наданими до митного органу документами.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частовому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 14.08.2023 року ПП "Торговий Дім "Золота Миля" подано до Харківської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію, яка прийнята митним органом з присвоєнням їй номера №23UA73U8 щодо оформлення товару Глютен пшеничний (суха пшенична клейковина). ГОСТ 31934-2012. Дата виробництва липень 2023. Кінцевий термін використання травень 2025, - 840 паперових мішків, що надійшов в рамках контракту № ГП-08-01 від 25.11.2020р. з Компанією "OrganicAgroExport" (Алмати, Казахстан).

Специфікацією №30 від 04.07.23 до Контракту № ГП-08-01 від 25.11.2020 передбачено поставку Глютен пшеничний (суха пшенична клейковина), 21 тонна, вартістю 36750,00 дол. США. Умови поставки FCA, РК, Південно-Казахстанська область, Тайіншинський район, село Чермошнянка, Промислова зона Чермошнянка, будівля 1.

Умови оплати за поставку даної партії товару - 100% передплата.

На підтвердження заявленої у митній декларації №23UA73U8 від 14.08.2023 митної вартості товару, яка становить 38937,67 доларів США та відповідно 1423896,05 грн. разом з декларацією позивачем до митного органу надані наступні документи: Пакувальний лист б/н від 25.07.2023, Інвойс 00464 від 04.07.2023, Коносамент ALAT "149992" від 30.06.2023, CMR 111289 від 25.07.2023, TIR XB.85184307 від 25.07.2023, Платіжне доручення про оплату за товар 456 від 20.07.2023, Транспортний рахунок 09 від 08.08.2023, Довідка про транспортні витрати 08/08/23 від 08.08.2023, Прайс лист б.н від 04.07.2023, Калькуляція б/н від 04.07.2023, Контракт ГП-08-01 від 25.11.2020, Специфікація 30 від 04.07.2023, Додаткова угода до контракту 1 від 21.05.2021, Додаткова угода до контракту 2 від 11.05.2022, Додаткова угода до контракту 3 від 28.09.2022, Додаткова угода до контракту 5 від 25.01.2023, Транспортний договір 02/01/23 від 02.01.2023, Транспортний договір 15/08/22 від 15.08.2020, CТ-1 KZ UA 311501998 від 17.07.2023, Декларація відповідності EAЭС NRU Д-KZ.AЖ05.В.01387/19 від 11.10.2019, Лист б/н від 02.01.2023, Посвідчення якості 310 від 24.07.2023, Комерційна пропозиція 292 від 04.07.2023, Заявка на перевезення б/н від 14.07.2023, Експортна митна декларація 50919/250723/0000803 від 25.07.2023.

14 серпня 2023 року митницею направлено повідомлення митного органу декларанту, в якому зазначено, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. А саме зазначено, що: декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) Рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

2) Виписку з бухгалтерської документації;

3) Ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів.

4) Каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

5) Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза).

Листом від 14.08.2023 вих. № 23/12/203 ПП "Торговий Дім "Золота Миля" надані митному органу пояснення, в яких зазначено, що згідно наданих декларантом документів можливо визначити всі складові митної вартості оцінюваних товарів за ціною угоди, а декларантом надано вичерпний перелік документів згідно норм митного Кодексу України щодо підтвердження складових частин заявленої митної вартості оцінюваного товару за ціною угоди та методу її визначення, а саме:

1) Щодо надання рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) - такі платежі ПП "Торговий Дім "Золота Миля" не здійснювались.

2) Щодо надання виписки з бухгалтерської документації, повідомлено, що ПП "Торговий Дім "Золота Миля" разом з митною декларацією від 14.08.2023 №23UA73U8 надано платіжне доручення про оплату товару: №456 від 20.07.2023, яка містить штампи (відмітки) банку.

3) Щодо надання ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, повідомлено, що такі угоди ПП "Торговий Дім "Золота Миля" не укладались.

4) Щодо надання каталогів, специфікацій, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, повідомлено, що ПП "Торговий Дім "Золота Миля" разом з митною декларацією від 14.08.2023 № 23UA73U8 наданий прайс-лист виробника товару б/н від 04.07.2023.

5) Щодо надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза, повідомлено, що такі висновки у ПП "Торговий Дім "Золота Миля" на даний час відсутні.

Крім того, згідно висновку ДП "УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА" №140 від 08.02.2023, згідно з яким, рівень ціни на глютен пшеничний (суха пшенична клейковина), країні походження Казахстан, на умовах поставки FCA PK, Північно- Казахстанська область, Тайіншинський район, село Чермошнянка будова 1, що імпортується згідно з контракту №ГП-08-01від 25.11.2020, відповідає поточній кон`юнктурі ринку.

15 серпня 2023 року Харківською митницею Державної митної служби України відмовлено у оформленні (випуску) товарів, складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000448 та прийнято рішення про коригування митної вартості № UA807000/2023/000404/2 від 15.08.2023. Цінової інформації (ціни договорів) щодо вартості ідентичних товарів в розумінні ст.59 та з урахуванням ст.61 МКУ у максимально найближчий до дати експорту оцінюваного товару в Україні термін у митниці не виявлено (згідно даних ПІК "Інспектор"). У зв`язку з чим, митну вартість товарів визначено згідно ст.60 МКУ за методом визначення митної вартості за ціною ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

З урахуванням викладеного, Харківська митниця Держмитслужби не зважаючи на документи позивача, в підтвердження заявленої митної вартості на товар "Глютен пшеничний (суха пшенична клейковина). ГОСТ 31934-2012. Дата виробництва липень 2023. Кінцевий термін використання травень 2025, - 840 паперових мішків", за основним методом (ціною договору), визначає ціну на імпортований товар "Глютен пшеничний" за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних товарів) на рівні 2,17 доларів США/кг. При цьому, в оскаржуваному рішенні відсутня будь-яка інформація, що взято за обґрунтування ціни ідентичних чи подібних товарів.

Вважаючи протиправними рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000404/2 від 15.08.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000448, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Вартість товарів, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та використовується для митних цілей, виходячи з положень ч.1 ст. 49 Митного кодексу України, є митною вартістю товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Згідно частини 1 ст. 50 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин 1-3 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Пунктом 2 частини 4 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару за другорядним методом (за ціною угоди щодо ідентичних товарів) визначення вартості митним органом.

Надаючи оцінку висновкам відповідача щодо наявності підстав для прийняття ним рішень про коригування митної вартості товарів, колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. В свою чергу, вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Що стосується посилання апелянта на те, що наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, а саме, у митних органів наявна цінова інформація на ідентичний товар, зокрема того ж самого виробника, у схожій кількості, оформлений на таких саме комерційних умовах у максимально наближений час (ЕМД № UA100100/2023/431947 від 15.05.2023), колегія суддів зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Також, надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17 вказав, що спрацювання АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.

У постанові від 04.11.2021 у справі № 120/2634/19-а Верховний Суд навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. З огляду на усе вказане вище, митний орган не навів жодного обґрунтованого сумніву у задекларованій митній вартості, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В постанові Верховного Суду від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17 зазначено, що надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів. З переліку витребуваних відповідачем документів не можливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак спотвореним було отримання позивачем вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у декларації вартістю.

Стосовно відсутності підпису відповідальної особи у платіжній інструкції в іноземній валюті №456 від 20.07.2023, колегія суддів зазначає, що вказане не впливає на числові значення складових митної вартості товару, оскільки надані до митного оформлення разом з митною декларацією банківські платіжні документи від 20.07.2023 №456 ідентифікується з оцінюваною партією товару, містять відмітки (штампи) банку.

Щодо доводів митного органу про те, що в інвойсі від 04.07.2023 №00464 відсутні умови поставки товару, колегія суддів зазначає, що зазначений інвойс складений на підставі договору № ГП-08-01 від 25.11.2020 та додатку № 30 від 04.07.2023 (а.с. 71, 73). В свою чергу, згідно додатку № 30 від 04.07.2023 в ньому (п. 6) зазначаються умовим поставки FCA РК, згідно ІНКОТЕРМС-2010 (а.с. 73). Такі самі умови поставки значаться і в комерційній пропозиції № 292 від 04.07.2023 (а.с. 44).

Стосовно посилань апелянта на те, що прайс лист від 04.07.2023 не містить всіх необхідних даних для визначення числового значення складових митної вартості, а тому вказаний не може бути врахований під час визначення дійсної вартості товару позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-лист виробника, а й інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд.

Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо строку дії, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Отже, прайс - лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів; це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців і жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 815/1460/18.

При цьому, разом з митною декларацією №UA807000/2023/000404/2 від 15.08.2023 був наданий прайс лист б/н від 04.07.2023 постачальника оцінюваного товару - ТОО "OrganicAgroExport", в якому зазначено, що ціни діють до 31.07.2023. Разом із прайс - листом надана калькуляція від 04.07.2023, комерційна пропозиція №292 від 04.07.2023.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20.

Щодо твердження відповідача, що нібито згідно з наданим позивачем доручення-коносаментом №0005441 від 31.07.2023 вантаж навпаки прямував з Азербайджану до Казахстану, то таке твердження не відповідає дійсності, так як згідно даних, зазначених у коносаменті №0005441 від 31.07.2023: портом навантаження вантажу зазначений порт Курик, який знаходиться у республіці Казахстан, відправником вантажу є ТОО "OrganicAgroExport", ОСОБА_1 , порт вивантаження вантажу зазначений порт Алят, який знаходиться в Азербайджані, вантажоотримувачем зазначений ПП "Торговий Дім "Золота Миля".

Крім того, відповідно до ч.2, 3 ст.53 МК України, коносамент не є документом, який підтверджує митну вартість товару, наявність коносаменту підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу відповідно до положень Конвенції про морське перевезення вантажів від 1978р.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Так, до транспортних документів можуть належати: рахунок-фактура, акт виконаних робіт від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат. Таким чином, законодавством не передбачений вичерпний та єдиний перелік документів, які підтверджують транспортні витрати імпортера при ввезенні товару. Основною вимогою законодавства до таких документів є наявність в них інформації щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з пп. 1 п.6, п.10 ст. 58 Митного Кодексу України митна вартість товару включає витрати на навантаження, вивантаження товару, транспортування товару, яке здійснюється до порту митної території України.

Позивачем разом з митною декларацією від 14.08.2023 №23UA73U8 надані митному органу наступні транспортні документи:

- Договір надання транспортних послуг №02/01/23 від 02.01.2023 з ФОП ОСОБА_2 ;

- Рахунок оплати транспортних послуг №09 від 08.08.2023;

- CMR 111289 від 25.07.2023;

- Коносамент доручення №0005441 від 31.07.2023р.

- Договір надання транспортних послуг 15/08/22 від 15.08.2022;

- Заявка на перевезення б/н від 14.07.2023;

- Довідка про транспортні витрати 08/08/23 від 08.08.2023.

Платіжним дорученням №93388 від 21.09.2023 позивачем сплачений рахунок, наданий ФОП ОСОБА_3 №09 від 08.08.2023.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_2 про транспортні витрати від №08/08/23 від 08.08.2023 вартість перевезення за маршрутом с.Черемошнянка, Північно- Казахстанська обл. (Р. Казахстан) -м/п Орлівка (Україна) складає 80000,00грн., яка входить до митної вартості товару.

Від м/п Орлівка (Україна) до м/п Харків (Україна) складає суму 18735,22грн. (не входить до митної вартості товару).

Страхування вантажу не здійснювалось.

Отже, митна вартість товару, складає 38937,67 доларів США та відповідно 1423896,05 грн (36750,00 доларів США вартість товару х 36,5686 (курс валюти) = 1 343 896,05 гривень; (1343896,05 гривень + 80000,00 гривень вартість перевезення) = 1423896,05 грн, підтверджена складовими частинами заявленої митної вартості оцінюваного товару за ціною угоди.

Щодо посилання митного органу на ненадання актів виконаних робіт, як то передбачено п. 6.2 Договору від 26.05.2022 № 26/05/22 та п.2.3.5 Договору про надання транспортних послуг від 02.01.2023 №02/01/23, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказувалося, вище, на підтвердження заявленої у митній декларації від 14.08.2023 №23UA73U8 митної вартості товару, разом з декларацією позивачем до митного органу надані наступні документи щодо транспортування товару: Договір надання транспортних послуг №02/01/23 від 02.01.2023 з ФОП ОСОБА_2 ; Рахунок оплати транспортних послуг №09 від 08.08.2023; CMR 111289 від 25.07.2023; Коносамент доручення №0005441 від 31.07.2023р.; Договір надання транспортних послуг 15/08/22 від 15.08.2022; Заявка на перевезення б/н від 14.07.2023; Довідка про транспортні витрати 08/08/23 від 08.08.2023.

Колегія суддів зазначає, що згідно правової позиції, яка викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 по справі № 804/16553/14, довідка про транспортні витрати є достатнім доказом транспортних витрат як складової митної вартості товарів, якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

У зв`язку з цим доводи відповідача про обов`язок декларанта надати акт виконаних робіт, передбачений п. 6.2 Договору від 02.01.2023 №02/01/23 про надання транспортних послуг, є помилковими.

Враховуючи, що надані позивачем до митного оформлення документи кореспондуються між собою та містять інформацію про товар та його ціну, та у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідачем не спростовано необґрунтованість застосування другорядного методу при коригуванні митної вартості, не надано пояснень, яким чином митна вартість визначена саме в такому розмірі, не наведено жодного математичного розрахунку обчислення складових митної вартості, а позивачем під час митного оформлення надано належні докази, які підтверджують заявлену митну вартість за основним методом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000448, колегія суддів зазначає, що позовна вимога про скасування картки відмови є похідною від позовної вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості і є способом захисту одного і того ж порушеного права - права позивача на розмитнення товару з визначенням митної вартості товару за першим методом. Належність способу захисту у виді скасування карток відмови у митному оформленні товарів внаслідок визнання протиправними рішень про коригування митної вартості підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 05.06.2020 у справі 820/1151/17, від 12.04.2018 у справі № 820/2014/17, від 09.09.2020 у справі № 400/3133/18.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Стосовно відшкодування позивачу понесених ним витрат на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Види адвокатської діяльності перелічені у статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 10 частини третьої статті 2 КАС України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Наведене дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у разі, якщо доведено, що останні були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, з матеріалів справи встановлено, що представництво позивача у суді здійснювала фізична особа - підприємець ОСОБА_4 .

У зв`язку з чим 01 березня 2023 року між позивачем та адвокатом Алдохіною Л.М. укладено Договір про надання правової допомоги (аутсорсінг) № 01/03/2023 від 01.03.2023.

Відповідно до п.2.3 Договору об`єм послуг надається Виконавцем відповідно до Завдання та згідно з Кошторисом та Завданням, що є додатками до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно п.3.1, 3.2 Договору початок надання послуг визначається з моменту підписання даного Договору.

Завершення надання послуг та належне виконання Договору визначається підписанням акту наданих послуг і переданням Замовникові оригіналів відповідних документів.

Відповдно до п.6.2 Договору про надання правової допомоги (аутсорсінг) оплата послуг Виконавця (гонорару та фактичних витрат) здійснюється Замовником протяхом 2-х днів з дати підписання Акта приймання - передачі наданих Виконавцем послуг шляхом перерахування коштів на рахунок Виконавця

Розмір гонорару Адвокат згідно з п.6.3. Договору про надання правової допомоги (аутсорсінг) відповідно обчислюється виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), із розрахунку, що вартість 1 години 1000,00 грн.

Отже, за умовами Договору сторони визначили його погодинну оплату, із розрахунку 1 година 1000,00 грн., послуги надаються згідно з Кошторисом та Завдання, що є невід`ємною частиною договору, та завершення надання послуг за вказаним Договором є складання Акта приймання - передачі наданих послуг.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження виконання умов Договору про надання правової допомоги (аутсорсінг) та відповідно оплати за надані за цим договором послуги.

Отже, саме поведінка позивача, яка виразилася у ненаданні доказів понесення судових витрат на правничу допомогу, а так само у неповідомленні суду про їх надання після ухвалення судового рішення, дає підстави вважати про відсутність обгрунтованих підстав вважати, що такі понесені позивачем, та як наслідок необхідності їх відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Держмитслужби.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22.

Таким чином, вказане вище дає підстави дійти висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні питання розподілу судових витрат.

Між тим, апелянт в апеляційній скарзі посилався на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, в тому числі розрахунку таких витрат, що ставить під сумнів понесення позивачем взагалі витрат на правничу допомогу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не спростував доводи апелянта щодо понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Вимогу відповідача відшкодувати йому понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено відшкодування судових витрат на користь суб`єкта владних повноважень. Виключенням є ч. 2 ст. 139 даного кодексу, яка передбачає, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Даний спір ініційований ПП "Торговий дім "Золота миля", тобто Харківська митниця Держмитслужби є відповідачем у справі.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини в частині відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Харківської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на послуги адвоката у сумі 5000,00 грн. підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині постанови про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці Держмитслужби - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі № 520/31709/23 - скасувати в частині стягнення з Харківської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (ідентифікаційний код 34470937, місцезнаходження: 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Героїв Харкова, будинок 135-А) витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на послуги адвоката у сумі 5000,00 грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити Приватному підприємству "Торговий дім "Золота миля" у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Держмитслужби.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №520/31709/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило Л.В. Мельнікова