Справа № 500/6161/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/6161/23 пров. № А/857/5317/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі №500/6161/23 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Приватне мале підприємство «Лотос» до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Чепенюк О.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 07 грудня 2023 року ),-

В С Т А Н О В И В:

ПП «ПМП «Лотос» звернулося до суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100349/2 від 22.06.2023.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою митного оформлення ввезеної на територію України рибної продукції ПП «ПМП «Лотос» подано електронну митну декларацію (далі - МД) №23UA68U4 від 22.06.2023 з заявленою митною вартістю за ціною договору 1,55 дол. США/кг. Проте митний орган прийняв спірне рішення №UA209000/2023/100349/2 від 22.06.2023, яким скоригував митну вартість товару за резервним методом визначення вартості згідно зі статтею 64 Митного кодексу України (далі - МК України) до суми 1,75 дол. США/кг аргументуючи наступним: подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни товару, що була фактично сплачена; у поданих декларантом до митного оформлення документах наявні розбіжності, а саме: відсутні відомості про умови поставки CFR-Klaipeda, що не відповідає пункту 4.1 договору (контракту) від 09.12.2022 №; у комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару; відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) містять розбіжності, не підтверджено документально та не піддаються перевірці; вимоги контракту суперечать інформації, яка наведена у інвойсі від 16.06.2023 №SR029230; в декларації країни відправника та фактурі різні суми; графи 16, 23 CMR не заповнені, що унеможливлює перевірити правильність застосування числових значень митної вартості, неможливо перевірити факт договірних відносин суб`єктів ЗЕД. ПП «ПМП «Лотос» з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, так як декларантом було надано усі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які дають можливість митному органу однозначно визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом, серед яких: інвойс №SR029230 від 16.06.2023, прайс-лист б/н від 16.06.2023, митна декларація країни відправлення 23LTLC0100EK1ACF41 від 19.06.2023, лист відправника від 16.06.2023 та додаткова угода №8 від 16.06.2023 до договору поставки № від 09.12.2022. Декларант подав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни товару (рибної продукції), і зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню. В свою чергу відповідач не навів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Щодо оплати за товар, то позивач вказує, що згідно з рахунком №SR029230 від 16.06.2023 оплата за поставлений товар повинна бути здійснена в порядку відтермінування - протягом 14 днів з дати виставлення рахунку. На день митного оформлення розрахунки проведені в повному обсязі (платіжна інструкція №111 від 21.06.2023).

Щодо відсутності у комерційному інвойсі даних про складові вартості товару, то позивач зазначає, що затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Всі дані необхідні для ідентифікації імпортованого товару (якісні та кількісні характеристики), ціна товару, умови поставки та оплати, покупця та продавця вказані у рахунку №SR029230 від 16.06.2023. Умовами договору № продажу і поставки товару від 09.12.2022 передбачено, що вартість тари та упаковки входить у ціну товару.

Необґрунтованими вважає сумніви митного органу щодо вартості транспортних послуг. Декларантом, крім договору на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортним №34-2020 від 30.01.2020, надано відповідачу рахунок на оплату №СФ-0000271 від 20.06.2023 про вартість транспортування до кордону 45000,00 грн (м. Клайпеда, Литва - м/п Ягодин, Україна) та по території України 15000,00 грн (м/п Ягодин, Україна - м. Тернопіль, Україна). Пунктом 4.1 договору на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №34-2020 від 30.01.2020 передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виконання перевезення і здобуття рахунку, необхідних документів. Тому на день митного оформлення надані транспортно-експедиційні послуги не були оплачені позивачем, проте такі розрахунки проведені на день звернення до суду (платіжна інструкція №1635 від 03.08.2023).

Надуманою вважає ПП «ПМП «Лотос» і таку підставу коригування митної вартості імпортованого товару як незаповнення граф 16, 23 CMR від 13.06.2023, бо це жодним чином не впливає на заявлену митну вартість імпортованого товару. Різна вартість товару у митній декларації країни відправлення 23727,86 євро, що в перерахунку на день відправлення (оформлення митної декларації ) еквівалентна 25590,50 дол. США та вказана в інвойсі, пояснюється зазначення такої у різних валютах.

Визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100349/2 від 22 червня 2023 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України) на користь Приватного підприємства «Приватне мале підприємство «Лотос» судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення про коригування митної вартості від 22.06.2023 №UA209000/2023/100349/2 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 21.06.2023 № 23UA87U5), виносилось на товари: № 1. Риба морожена, патрана, без голови. Не містить солі, прянощів. Не піддана тепловій обробці. Не містить ГМО. Аргентина виду Argentina silus розмір 200+, виробництво липень-жовтень 2022р. - Всього 16510кг. Торговельна марка ICELAND Pelagic Виробник Vigri RE 71 Країна виробництва IS Ісландія, за ціною 1,6400 Дол. США за кг, на умовах поставки CFR Klaipeda.

За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: 1) Згідно з декларацією від 21.06.2023 № 23UA87U5, транспортування товару здійснювалося на умовах CFR- Klaipeda. Однак, відповідно до 4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.12.2022 № умови поставки CFR- Klaipeda не передбачено. Відомості щодо складових митної вартості (транспортування) містять розбіжності, не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України декларанту була скерована вимога надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Львівська митниця вважає, що рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/100349/2 від 22.06.2023 прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 09.12.2022 між компанією Iceland Pelagic еhf (Ісландія), продавець, та Приватним підприємством Приватне мале підприємство Лотос (Україна), покупець, укладено зовнішньоекономічний договір продажу і поставки товару № .

На виконання цього договору згідно з рахунком-фактурою (інвойс) №SR029230 від 16.06.2023, позивачем на митну територію України ввезено рибну продукцію.

21.06.2023 уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_1 , подано до митного оформлення МД типу ІМ40ДЕ №23UA87U5 (натомість позивач вказує іншу декларацію №23UA68U4 від 22.06.2023, за якою проведено митне оформлення після прийняття оскаржуваного рішення), у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар: риба морожена, патрана, без голови, Аргентина виду Argentina silus, розмір 200+, виробництво липень-жовтень 2022, всього 16510 кг, торговельна марка ICELAND Pelagic Виробник Vigri RE 71, Країна виробництва IS Ісландія.

До даної митної декларації, як вбачається з інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) №SR029230 від 16.06.2023; CMR б/н від 19.06.2023; прайс-лист б/н від 16.06.2023; пакувальний лист від 16.06.2023; сертифікат якості виробника від 16.06.2023; декларація виробника від 16.06.2023; сертифікат про походження №IS-055731-1 від 16.06.2023; митна декларація країни відправлення №23LTLC0100EK1ACF41 від 19.06.2023; договір на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №34-2020 від 30.01.2020; рахунок-фактура №СФ-0000271 від 20.06.2023; довідка про транспортні витрати №164 від 20.06.2023; договір № продажу і поставки товару від 09.12.2022 з додатковою угодою №8 від 16.06.2023; лист від виробника №б/н від 16.06.2023.

За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100349/2 від 22.06.2023, у гр. 33 якого зазначено про те, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МК України не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена; під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: відповідно до п. 4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) № від 09.12.2022 не передбачено умов поставки CFR- Klaipeda; в пункті 6.2 договору вказано перелік окремих складових, які повинні бути враховані в ціні товару, проте у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 МК України; згідно вимог п. 4.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.12.2022 № встановлено що товар має бути відвантажений замовнику на протязі 10 календарних днів з моменту здійснення передплати, однак згідно інформації, яка наведена у інвойсі від 16.06.2023 №SR029230 оплата має здійснюватися на протязі 14 днів з дати інвойсу, вимоги контракту суперечать інформації, яка зазначена у комерційних документах; у графах 16 та 23 CMR - зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника - такі реквізити (печатка та підпис) відсутні; відповідно до вимог п. 2.1 договору перевезення від 30.01.2020 №34-2020 перевізнику від замовника має надаватися заявка на перевезення. Даний документ до митного оформлення декларантом не надано, що відповідним чином не дає змоги митному органу впевнитись у розмірі витрат на транспортування до митного кордону України. Отже, відомості щодо складових митної вартості (транспортування) містять розбіжності, не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 МК України; у гр. 46 митної декларації країни відправлення від 19.06.2023 №23LTLC0100EK1ACF41 статистична вартість товару становить 23727,86 EUR. Разом з тим фактурна вартість товару, наведена у інвойсі № SR029230 від 16.06.2023, становить 25590,50 EUR.

Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Відповідно до частин 3-4 статті 53 МК України витребовувалися додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. На вимогу документів не надіслано.

В оскаржуваному рішенні вказано, що відповідно до вимог пункту 2 частини шостої статті 54 МК України у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України (неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (статті 59 МК України) та методу 2б (статті 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МК України) та методу 2г (статті 63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (статті 64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA209230/2023/033275 від 31.03.2023, де вартість такого товару становить 1,75 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Позивач з метою випуску товару у вільний обіг скористався правом, визначеним частиною сьомою статті 55 МК України, та подав митному органу нову митну декларацію №23UA68U4 від 22.06.2023 (яку позивач помилково вказує як первинно подану), сплативши суму митних платежів згідно із заявленою митною вартістю із наданням гарантій відповідно до розділу X МК України в забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом.

У подальшому, не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації за заявленою митною вартістю за ціною договору та коригуванням митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

При цьому митний орган належно не обґрунтував своє рішення про коригування митної вартості товару та не вказав, чому документи, надані декларантом згідно з переліком, передбаченим статтею 53 МК України, унеможливлюють застосування першого (основного) методу визначення митної вартості товару.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.10.2020 справа №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 у справі № 820/307/17, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності. Наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Аналізуючи доводи апелянта та матеріали справи колегія суддів враховує, що до митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: рахунок-фактура (інвойс) №SR029230 від 16.06.2023; CMR б/н від 19.06.2023; прайс-лист б/н від 16.06.2023; пакувальний лист від 16.06.2023; сертифікат якості виробника від 16.06.2023; декларація виробника від 16.06.2023; сертифікат про походження №IS-055731-1 від 16.06.2023; митна декларація країни відправлення №23LTLC0100EK1ACF41 від 19.06.2023; договір на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №34-2020 від 30.01.2020; рахунок-фактура №СФ-0000271 від 20.06.2023; довідка про транспортні витрати №164 від 20.06.2023; договір № продажу і поставки товару від 09.12.2022 з додатковою угодою №8 від 16.06.2023; лист від виробника №б/н від 16.06.2023.

Щодо доводів апелянта про розрахунків за поставлений товар, то суд першої інстанції вірно зазначив, що з умов договору вбачається можливість додаткового регулювання строків розрахунків за товар між позивачем та продавцем, такі остаточно визначаються у рахунках (інвойсах) на поставку кожної окремої партії товару.

Крім цього, на момент митного оформлення товару Підприємством оплата була проведена, за умовами договору та рахунку №SR029230 від 16.06.2023 строк сплати визначався протягом 14 календарних днів від дати рахунку. На підтвердження розрахунків за імпортований товару позивачем надано платіжну інструкцію №111 від 21.06.2023.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до пункту 4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) не передбачено умов поставки CFR- Klaipeda, то за умовами пункту 4.1 договору № продажу і поставки товару від 09.12.2022 поставка товару здійснюється, серед іншого, на умовах CІF-Kлайпеда, FСА-Клайпеда, FСА-Свіноуйсьце.

По рахунку фактурі №SR029230 від 16.06.2023 поставка товару здійснювалась на умовах CFR- Klaipeda вартість і фрахт. Поставка на умовах CFR не визначена умовами договору № продажу і поставки товару від 09.12.2022, такі передбачають лише умови поставки CІF-Kлайпеда.

Згідно з основними правилами міжнародних перевезень Incoterms 2020 на умовах поставки CFR вартість і фрахт, продавець доставляє товар на борт судна. Ризик втрати або товару переходить від продавця до покупця, коли товар опиняється на борту судна. Продавець повинен укласти договір і оплатити всі витрати та фрахт, необхідні для доставки товару у зазначений порт призначення. CIF вартість, страхування і фрахт, те ж саме, що й CFR, але з тим доповненням, що продавець також повинен забезпечити мінімальне страхове покриття ризику втрати товару покупцем або пошкодження товару під час перевезення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно вказав, що умови поставки CFR-Klaipeda не впливають на можливість перевірки числових значень митної вартості за вказаних у цій справі умов. Витрати на страхування не заявлялися, а транспортування до порту Klaipeda покладалися на покупця і підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апелянта про те, що у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі відсутні дані щодо складових вартості товару, то суд першої інстанції вірно вказав, що інвойс - це документ, у якому зазначаються товари та послуги, які компанія надає клієнту, та зобов`язання клієнта на оплату цих послуг. Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Отже, такий документ має містити дані, які дозволяють ідентифікувати покупця та продавця, умови поставки та оплати, імпортований товар (якісні та кількісні характеристики), ціну товару.

Рахунок-фактура (інвойс) №SR029230 від 16.06.2023 містить основні відомості, необхідні для такого виду документа: про продавця, покупця, умови оплати, умови поставки, відомості про товар (кількість, вага, ціна за одиницю, загальна). Крім того, вказуються ідентифікуючі номери: номер клієнта, номер замовлення на продаж, номер замовлення на доставку тощо. Ці дані дозволяють однозначно ідентифікувати покупця та продавця, умови поставки та оплати, імпортований товар (якісні та кількісні характеристики), ціну товару. Зазначення додаткових складових вартості товару, на чому наполягає митний орган, суд не вбачає за необхідне. При цьому умовами договору № продажу і поставки товару від 09.12.2022 (пункт 6.2) передбачено, що вартість тари та упаковки входить у ціну товару.

Щодо незаповнення граф 16, 23 CMR (в яких зазначається ім`я, адреса та штамп перевізника), то суд першої інстанції також вірно вказав, що з долученої копії не перекладеного документу вбачається відсутність заповнених граф 16, 23 CMR (а.с.10 зворот), проте відповідач не вказує, яким чином відомості про перевізника, які не заповнені в CMR, впливають на заявлену митну вартість імпортованого товару.

Також суд першої інстанції вірно висновував, що доводи митного органу по те, що вартість товару вказано у митній декларації країни відправлення №23LTLC0100EK1ACF41 від 19.06.2023 не відповідає відомостям згідно інвойсу №SR029230 від 16.06.2023 є безпідставними. Експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн Європейського Союзу законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер. Декларантом було надано митну декларацію країни відправлення №23LTLC0100EK1ACF41 від 19.06.2023, яка давала змогу ідентифікувати імпортований товар та підтвердити факт постачання товару. Вартість поставленого товару у даній декларації вказана у валюті євро 23727,86 (графа 46 декларації), що в перерахунку на день відправлення (оформлення митної декларації) еквівалентно 25590,50 дол. США, сумі яка відображена в інвойсі №SR029230 від 16.06.2023. В інвойсі вартість поставки зазначена у дол. США, а не в євро, як помилково вказує відповідач.

Отже, дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом, а відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності і неточності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

При цьому, сам лише факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12 та від 31 березня 2015 року у справі № 21-127а15.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

Суд наголошує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Ураховуючи викладене, суд вважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, тому рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі №500/6161/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін