Справа № 260/565/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/565/23 пров. № А/857/5316/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гудима Л.Я., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі №260/565/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Микуляк П.П., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення - 10.01.2024 ),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області ( далі ГУ ДПС у Закарпатській області) в якому із заявою про збільшення позовних вимог від 05.09.2023 просить : визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області: від 08.12.2022 року №1057126/2019-2412-0713 на суму 77884,87 грн., за податковий період 2019, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 08.12.2022 року №1057126/2020-2412-0713 на суму 88150,07 грн., за податковий період 2020, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 08.12.2022 року №1057128/2019-2412-0713 на суму 296466,61 грн., за податковий період 2019, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 08.12.2022 року №1057126/2020-2412-0713 на суму 335540,81 грн., за податковий період 2020, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 26.09.2022 року №1-0713 на суму 213132,00 грн., за податковий період 2021, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 має у власності об`єкт нерухомого майна - «комплекс», опис - «деревообробний комплекс», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7104,7 кв.м., а також «комплекс», опис - «цехи, склади», розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 1866,4 кв. м., які відповідно до експертного висновку АС22 №2226001 від 27.10.2022 року, відноситься до переліку об`єктів, віднесених до групи «Будівельні промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та відповідно не підлягають оподаткуванню. Позивач зазначає, що відповідно до положень підпункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, у редакції Закону №466-IX від 16.01.2020, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Позивачем зазначено, що на підставі підпункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України належні йому нежитлові будівлі не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки такі будівля є будівлями промисловості та віднесена до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 і використовуються позивачем за призначенням у господарській діяльності.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області: від 08.12.2022 року №1057126/2019-2412-0713 на суму 77884,87 грн.; від 08.12.2022 року №1057126/2020-2412-0713 на суму 88150,07 грн.; від 08.12.2022 року №1057128/2019-2412-0713 на суму 296466,61 грн.; від 08.12.2022 року №1057126/2020-2412-0713 на суму 335540,81 грн.; від 26.09.2022 року №1-0713 на суму 213132,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Відповідно до інформаційно-комунікаційних систем ДПС, зокрема реєстраційних даних платника податків, основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є КВЕД _16.10 «лісопильне та стругальне виробництво» (секція С). 1. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має у власності об`єкт нерухомого майна - «комплекс», опис «деревообробний комплекс» розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7104,7 кв. м.

Відповідно до інформаційно-комунікаційних систем ДПС зокрема реєстраційних даних платника податків, станам на 09.12.2022 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не подавав повідомлення № 20-ОПП щодо об`єкта нерухомого майна - «комплекс», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7104,7 кв. м.. Разом, з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки, що Платником подано ряд повідомлень за формою № 20-ОПП, за даними яких, складові частини об`єкта нерухомого майна «комплексу» за адресою АДРЕСА_1 в різні періоди з 2017 по 2022 рік здавалися в оренду, зокрема: - цех № 2 здається в оренду з 09.02.2021 по 17.10.2022; - цех № 3 здається в оренду з 25.09.2017 по 17.10.2022; - частина цеху № 4 здається в оренду з 15.11.2018 по 09.02.2021.

Враховуючи наведене, об`єкт нерухомого майна «комплекс», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7104,7 кв. м., не відповідає критеріям, визначеним пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ, оскільки здавався в оренду.

Водночас, відповідно до інформаційно-комунікаційних систем ДПС зокрема реєстраційних даних платника податків, станом на 09.12.2022 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не подавав повідомлення № 20-ОПП щодо об`єкта нерухомого майна «майновий комплекс», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1866,40 кв. м. Разом, з тим подано повідомлення № 20-ОПП, за даними якого, складові частини об`єкта нерухомого майна - «майновий комплекс» за адресою АДРЕСА_1 в різні періоди з 2018 по 2022 рік здавалися в оренду. Враховуючи наведене, об`єкт нерухомого майна «комплекс», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1866,4 кв. м., не відповідає критеріям, визначеним пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ, оскільки здавався в оренду.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач з 04.03.1997 зареєстрований, як фізична особа-підприємець. Згідно реєстраційних даних позивача та Витягу з ЄДР видом діяльності позивача згідно КВЕД зокрема є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 31.02 Виробництво кухонних меблів; 31.09 Виробництво інших меблів; 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 02.20 Лісозаготівлі; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 16.23 Виробництво інших дерев?яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 Виробництво дерев?яної тари; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 46.62 Оптова торгівля верстатами.

У власності позивача знаходяться об`єкти нежитлової нерухомості, а саме деревообробний комплекс загальною площею 7104,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; цехи та склади, загальною площею 1866,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновком АС22 №2226001 від 27.10.2022 року виготовлений Державним підприємством «Державним науково-дослідним інститутом автоматизованих систем в будівництві», підтверджено, що вищезгадані об`єкти відносяться до переліку об`єктів, віднесених до групи «Будівельні промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та відповідно не підлягають оподаткуванню.

Відповідно до податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Закарпатській області:від 08.12.2022 року №1057126/2019-2412-0713 на суму 77884,87 грн., за податковий період 2019, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 08.12.2022 року №1057126/2020-2412-0713 на суму 88150,07 грн., за податковий період 2020, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 08.12.2022 року №1057128/2019-2412-0713 на суму 296466,61 грн., за податковий період 2019, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 08.12.2022 року №1057126/2020-2412-0713 на суму 335540,81 грн., за податковий період 2020, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; від 26.09.2022 року №1-0713 на суму 213132,00 грн., за податковий період 2021, за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ,

Позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019, 2020 та 2021 роки за нежитлові будівлі деревообробного комплексу та складів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із такими діями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що належні позивачу на праві власності нежитлові будівлі деревообробного комплексу загальною площею 7104,7 кв.м., а також цехи та склади, загальною площею 1866,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є будівлями промисловості у розумінні підпункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України.

Належні позивачу нежитлові будівлі деревообробного комплексу загальною площею 7104,7 кв.м., безпосередньо використовуються у господарській діяльності позивача у сфері обробки деревини. Доказів протилежного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень до суду не надав.

З огляду на вище викладене, належна позивачеві будівля, у розумінні підпункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно з п.п.265.1.1 п.265.1 ст. 265 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п.14.1.129 п.14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості, серед іншого, виділяють будівлі промислові та склади (абзац «ґ» цього підпункту).

Відповідно до пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідності до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 (надалі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», С «Переробна промисловість», О «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та Р «Будівництво».

Тобто, в цілях застосування норм пп. 266.2.2 Податкового кодексу України промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 належать до вищезазначених секцій.

Термін «промислове підприємство» охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв`язку (ст. 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.1964 № 121).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до Державного Класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: Код 125 - Будівлі промислові та склади клас Будівлі промислові; цей клас включає: - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням; 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії, 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості, 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що перелік будівель промисловості не є вичерпним.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єктів нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Також, у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно із ч.2 ст. 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором законом.

Таким чином, в розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі та складські приміщення промислових підприємств.

Вищевикладені обставини, а також положення пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, ст. 51 Цивільного кодексу України, ст. 62 Господарського кодексу України свідчать про те, що будівля, яка належить на праві власності позивачеві є будівлею промисловості, а тому згідно з пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.

Вказано підтверджується довідкою з державного реєстру нерухомості, де вказано, що дане майно є об`єктом промисловості, цільове призначення якого не змінювалось

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.

Водночас, застосування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення, дозволяє дійти до висновків, що обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» пп. 266.2.2 п. 266,2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Відтак, функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості, є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду, що узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для визначення контролюючим органом сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим повідомленням-рішенням, оскільки вказаний вище об`єкт нерухомого майна не є об`єктами оподаткування згідно підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів апелянта висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі №260/565/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш