Справа № 600/1819/24-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1819/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ № 1 (м. Кіцмань), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації в особі Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ № 1 (м. Кіцмань) (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації в особі Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - третя особа) в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної (військової) адміністрації Чернівецької області (Відділ №1, м. Кіцмань) щодо формування пакету документів та передачі їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3);

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної (військової) адміністрації Чернівецької області (Відділ №1, м. Кіцмань) сформувати пакет документів та передати їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 , статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив позивачу у формуванні пакету документів та передачі їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3). На переконання позивача, відмова відповідача порушує його законне право на отримання статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та передбачені законодавством пільги.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що прийняте рішення про неможливість взяти подані позивачем документи до розгляду відповідає вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області села Киселів, від 07.08.2023 року №298 позивач з січня 1989 року по червень 2000 року постійно проживав в АДРЕСА_1 на території, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України №600-94-П від 29.08.1994 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (третя категорія).

Вказана вище довідка була видана на підставі акту від 07.08.2023 року про підтвердження періоду проживання ОСОБА_1 в с. Киселів, який міститься в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної (військової) адміністрації із заявою, в якій просив встановити йому статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Однак, листом Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної (військової) адміністрації від 24.10.2023 року №Ч-1284 позивачу рекомендовано звернутися до структурного підрозділу соціального захисту населення за місцем реєстрації чи фактичного проживання для формування пакету документів щодо встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та направлення їх на розгляд обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян.

Враховуючи викладене, позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ № 1 (м. Кіцмань) із заявою, в якій просив сформувати пакет документів та передати їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

При цьому, до заяви було долучено копію довідки, виданої виконавчим комітетом Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області села Киселів, від 07.08.2023 року №298 та копію акту від 07.08.2023 року про підтвердження періоду проживання ОСОБА_1 в с. Киселів.

Проте, Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ № 1 (м. Кіцмань) листом від 20.11.2023 №957 відмовило позивачу у формуванні і передачі пакету документів, оскільки довідку від 07.08.2023 року №298 неможливо взяти до уваги, адже акт про підтвердження періоду проживання не є підставою видачі довідки. Крім цього, у листі зазначено, що факт проживання особи без реєстрації, в тому числі й на території зони гарантованого добровільного відселення, потребує підтвердження в установленому законодавством порядку як факт, що має юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Кіцманського районного суду Чернівецької області із заявою про встановлення юридичного факту його проживання без реєстрації на території зони гарантованого добровільного відселення.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 січня 2024 року у справі №718/243/24 позивачу відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала мотивована тим, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №162/760/17 зроблено висновок про те, що судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Заявник має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що заява про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може розглядатися судами, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.

Зважаючи на викладені вище висновки суду, позивач повторно звертався Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області (відділ № 1 м. Кіцмань) із заявою, в якій просив сформувати пакет документів та передати їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

При цьому, у заяві вказував, що приписи Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян взагалі не містять зобов`язань щодо необхідності додаткового підтвердження факту проживання без реєстрації як факту, що має юридичне значення.

Однак, Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ № 1 (м. Кіцмань) листом від 01.04.2024 №243/08-01-12 вкотре відмовило позивачу у формуванні і передачі пакету документів, оскільки довідку від 07.08.2023 року №298 неможливо взяти до уваги, адже акт про підтвердження періоду проживання не є підставою видачі довідки. Крім цього, у листі повторно зазначено, що факт проживання особи без реєстрації, в тому числі й на території зони гарантованого добровільного відселення, потребує підтвердження в установленому законодавством порядку як факт, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Законом України, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі Закон 796-XII).

Відповідно до приписів статті 14 №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Частиною 1 статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі Порядок 551).

Згідно пункту 1 Порядку №551 цей Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 6 Порядку №551 визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявами, в яких просив сформувати пакет документів та передати їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Листами від 20.11.2023 №957 та від 01.04.2024 №243/08-01-12 відмовило позивачу у формуванні і передачі пакету документів, оскільки довідку від 07.08.2023 року №298 неможливо взяти до уваги, адже акт про підтвердження періоду проживання не є підставою видачі довідки. Крім цього, у листі зазначено, що факт проживання особи без реєстрації, в тому числі й на території зони гарантованого добровільного відселення, потребує підтвердження в установленому законодавством порядку як факт, що має юридичне значення.

Матеріалами справи підтверджується, що після отриманого листа відповідача від 20.11.2023 №957 з метою підтвердження факту проживання без реєстрації на території зони гарантованого добровільного відселення як факту, що має юридичне значення, позивач звертався до Кіцманського районного суду Чернівецької області із заявою про встановлення відповідного юридичного факту.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 січня 2024 року у справі №718/243/24 позивачу відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала мотивована тим, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №162/760/17 зроблено висновок про те, що судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Заявник має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що заява про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може розглядатися судами, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даного спору суд враховує висновки вказані вище висновки Великої Палати Верховного Суду щодо неможливості розгляду судами заяв про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.

Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача стосовно того, що факт проживання особи без реєстрації, в тому числі й на території зони гарантованого добровільного відселення, потребує підтвердження в установленому законодавством порядку як факт, що має юридичне значення, оскільки вказане суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду.

При цьому, суд зазначає, що у листах відповідача від 20.11.2023 №957 та від 01.04.2024 №243/08-01-12 відсутні посилання на норми Закону №796-XII та Порядку №551, які б передбачали необхідність додаткового підтвердження факту проживання особи без реєстрації на території гарантованого добровільного відселення як факту, що має юридичне значення.

Крім того, у листах відповідача від 20.11.2023 №957 та від 01.04.2024 №243/08-01-12 йдеться про те, що особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Додаток №5 до Порядку формується районною державною адміністрацією на підставі довідки органів місцевого самоврядування про терміни проживання особи на території радіоактивного забруднення. Форма довідки про реєстрацію місця проживання визначена Правилами реєстрації місця проживання та Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207.

Проте, суд зазначає, що Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, втратили чинність 14.03.2022 у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265.

Таким чином, у листах відповідача від 20.11.2023 №957 та від 01.04.2024 №243/08-01-12, якими позивачу фактично і було відмовлено у формуванні і передачі пакету документів для отримання статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, містяться посилання на положення чинного законодавства, які втратили чинність, що, в свою чергу, вказує на протиправність таких висновків відповідача.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач надав відповідачу довідку виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області села Киселів від 07.08.2023 року №298, якою підтверджується, що з січня 1989 року по червень 2000 року позивач постійно проживав в АДРЕСА_1 на території, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України №600-94-П від 29.08.1994 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (третя категорія).

Така довідка була видана на підставі акту від 07.08.2023 року про підтвердження періоду проживання ОСОБА_1 в с. Киселів, який також надавався відповідачу.

При цьому, у акті зазначено, що ОСОБА_1 у квітні 1988 року одружилася із ОСОБА_2 і у січні 1989 року разом із чоловіком переїхала проживати у господарство батьків чоловіка за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що її чоловік вимушений був постійно проживати і працювати у власній майстерні за вищевказаною адресою по червень 2000 року. У них народилися двоє дітей в с. Киселів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У липні 2000 року ОСОБА_1 переїхала разом із сім`єю у м. Кіцмань у власний побудований житловий будинок.

На переконання суду, вказані документи належним чином підтверджують факт проживання позивача у період з січня 1989 року по червень 2000 року на території, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України №600-94-П від 29.08.1994 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (третя категорія).

Крім того, позивач надавав відповідачу додаткові документи на підтвердження факту проживання на території добровільного гарантованого відселення, а саме: посвідчення свого чоловіка ОСОБА_2 , який є громадянином, що потерпів від Чорнобильської катастрофи (3 категорія); посвідчення дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими підтверджується, що вони є дітьми, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи; довідки Кіцманської районної державної адміністрації від 15.09.2004 №128 та №129, якими підтверджується факт проживання дітей позивача на території добровільного гарантованого відселення.

У поданому відзиві відповідач зазначає, що на даний час документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування є передбачений пунктом 36 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265, витяг із реєстру територіальної громади.

Однак, суд відхиляє вказані доводи відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач наразі зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що унеможливлює подання відповідного витягу із реєстру територіальної громади (стосовно проживання в с. Киселів без реєстрації), передбаченого Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265.

Крім того, суд наголошує, що позивач підтверджував факт свого проживання на території добровільного гарантованого відселення за минулі роки (період з січня 1989 року по червень 2000 року), що виключає можливість подання відповідного витягу із реєстру територіальної громади, передбаченого Порядком №265.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у формуванні пакету документів та передачі їх на розгляд уповноваженого органу для вирішення питання щодо надання статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, який запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі ОСОБА_5 проти України, №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося і у рішеннях національних судів, зокрема у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а та Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі №2а-204/12).

Зважаючи на правові висновки Європейського суду з прав людини та національних судових органів, ефективність захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення його права. Зокрема, у цій справі, ефективність захисту має оцінюватись з урахуванням порушень прав та інтересів позивача обома відповідачами та у виборі способів захисту щодо їх відновлення теж обома відповідачами.

Таким чином, суд зобов`язує відповідача сформувати пакет документів та передати їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для прийняття рішення про надання позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Решта доводів учасників справи не спростовують викладених вище висновків суду

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної (військової) адміністрації Чернівецької області відділ №1 (м. Кіцмань) щодо формування пакету документів ОСОБА_1 та передачі їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

3. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної (військової) адміністрації Чернівецької області відділ №1 (м. Кіцмань) сформувати пакет документів ОСОБА_1 та передати їх на розгляд Обласній комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації для прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної (військової) адміністрації Чернівецької області відділ №1 (м. Кіцмань) судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької районної військової адміністрації Чернівецької області відділ № 1 (м. Кіцмань) (вул. Сковороди, 7, м.Кіцмань, Чернівецький район, Чернівецька область, 59300, Код )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Чернівецької обласної державної адміністрації в особі Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (вул. Головна, 245, м. Чернівці, 58018, Код )

Суддя І.В. Маренич