Справа № 160/11754/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Виконавчого комітету Нікопольської міської ради до Червоногригорівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
07 травня 2024 року Виконавчий комітет Нікопольської міської ради звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Червоногригорівської селищної ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Червоногригорівської селищної ради від 05.04.2024 №1483-40/VIII «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради»;
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що виконавчий комітет Нікопольської міської ради отримав від Червоногригорівської селищної ради копію рішення від 05.04.2024 № 1483-40/VIII «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради», яке, на думку позивача, було прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зауважено, що Рішенням Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 №74 Нікопольському міськвиконкому було надано 187 га землі за рахунок земель запасу (земельна ділянка). Вказаним рішенням земельна ділянка надавалась виконавчому комітету Нікопольської міської ради за рахунок земель запасу сільради, під садові та городницькі ділянки, в адміністративну межу м. Нікополя. На підставі зазначеного рішення позивачу було видано Державний акт на право постійного володіння землею, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею від 27.10.1993 № 12/215.
Вказано, що у 2021-2024 роках між виконавчим комітетом НМР та Червоногригорівською селищною радою існував судовий спір у справі № 904/9070/21 з приводу права користування цією земельною ділянкою. Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2024 у вказаній судовій справі дійшов висновку, що виконавчий комітет Нікопольської міської ради відповідно до існуючого в нього титулу є саме користувачем спірної земельної ділянки (пункт 6.59 постанови). Позивачем звернуто увагу, що Верховним Судом також було встановлено, що: рішення відповідача від 30.09.1993 № 74 не містить інформації про правовий титул користування, на якому земельна ділянка надана позивачу; у позивача з 1993 року й тепер існує законне право користування земельною ділянкою на праві постійного володіння землею.
У зв`язку з наведеним, позивач листами від 12.03.2024 № 625/24 (заява по суті) та від 16.04.2024 № 886/24 (лист-нагадування) звертався до відповідача щодо розгляду заяви про внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74, зазначивши, на якому праві земельна ділянка надана виконавчому комітету Нікопольської міської ради (постійного користування). Відповідачем було прийнято спірне рішення № 1483-40/УІІІ «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради». Проте, відповідач неправомірно зазначив (запропонував) у спірному рішенні про необхідність позивачу взагалі відмовитись від права на земельну ділянку. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що заява позивача по суті взагалі не розглянута, а відповідач у своєму рішенні навмисне перекрутив фактичні обставини справи та очевидне право позивача саме на постійне користування земельною ділянкою.
Окремо Виконавчим комітетом НМР в обґрунтування позову було звернуто увагу на те, що спірне рішення не відповідає імперативним приписам Закону України «Про адміністративні процедури», оскільки не містить посилань на ЗАП; не відповідає формі та змісту адміністративного акту (ст. 71); не відповідає принципам ЗАП (ст. 4); підпадає під визначення «неправомірності» (ст. 87); всупереч нормам ЗАП, не містить в резолютивній частині суті прийнятого за результатами розгляду заяви позивача про внесення доповнень до рішення; не містить чіткого порядку доведення акта до заявника; не містить у заключній частині строку набрання актом чинності, а також строку і порядку його оскарження.
Отже, позивач вважає рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, та з огляду на фактичні обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, у відповідача, на думку позивача, наявний лише один можливий варіант поведінки - доповнити своє рішення (привести його у відповідність до вимог законодавства).
Зауважено, що дія Закону України «Про адміністративні процедури» не поширюється на відносини, що виникли під час розгляду звернення позивача від 12.03.2024 №625/24 щодо необхідності внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 року №74, оскільки звернення позивача по суті стосується врегулювання земельних відносин, які виникли між сторонами на підставі вказаного рішення Придніпровської сільської ради.
Відповідачем також зауважено, що Законом України «Паро адміністративні процедури» не передбачено адміністративної процедури порядку розгляду та вирішення звернень юридичних осіб щодо внесення доповнень (змін) до рішень органів місцевого самоврядування ненормативного характеру, а також не передбачено порядку зміни правового титулу з права постійного володіння землею на право постійного користування земельною ділянкою.
Відповідач вважає, що рішення Червоногригорівської селищної ради від 06.04.2024 №1483-40/VІІІ «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради» прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому, відповідач також вважає, що оскаржуване рішення Червоногригорівської селищної ради від 06.04.2024 №1483-40/VІІІ «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради» ніяким чином не порушує права та інтереси позивача.
Окремо у відзиві відповідачем звернуто увагу на те, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993 є ненормативним правовим актом, на підставі якого у позивача виникло право постійного володіння землею, тобто свою дію воно вичерпало. При цьому, відповідачем було зазначено, що якщо позивач має намір отримати відповідну земельну ділянку в постійне користування, він повинен був діяти відповідно до норм (процедури), передбаченої діючим Земельної кодексом України, в тому числі з урахуванням вимог ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (після припинення права володіння цією земельною ділянкою в порядку, визначеному законом).
31.05.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2024 у вказаній судовій справі дійшов висновку, що виконавчий комітет Нікопольської міської ради відповідно до існуючого в нього титулу є саме користувачем спірної земельної ділянки (пункт 6.59 постанови). Також, Верховний Суд зазначив: «З урахуванням об`єктивного існування у відповідача права на майно, з урахуванням принципів належного урядування, легітимного очікування, а також відсутності встановлених судами умов для законного втручання у право мирного володіння земельною ділянкою відповідно до гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Державного акту на право постійного володіння землею необхідно відмовити (пункт 6.58 постанови).
30.09.1993 Придніпровською сільською Радою народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 74-ХХІ "Про подання виконкому Нікопольської міської Ради народних депутатів", відповідно до якого вирішено надати Нікопольському міськвиконкому 187 га землі за рахунок земель запасу сільради під садові та городні ділянки.
Але, у наведеному Рішенні не вказано, в яке правокористування передається земельна ділянка (пункт 6.51 постанови).».
На думку позивача, саме у зв`язку з відсутністю у рішенні про надання земельної ділянки виду користування (постійного) Верховний Суд дійшов висновку, що право постійного користування станом на 1993 рік формально настати не могло. Але, в той же час, вказаний висновок Верховного Суду дає підстави вважати, що відповідне рішення 1993 року є «неповним» та в належному обсязі не наділило позивача обсягом прав та обов`язків постійного правокористувача земельної ділянки. Тому, позивач вважає, що за результатами розгляду справи № 904/9070/21 є цілком очевидним та логічним «виправити» помилку щодо рішення відповідача 1993 року, зазначивши правовий титул користування постійне.
03.06.2024 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74 Нікопольському міськвиконкому було надано 187 га землі за рахунок земель запасу (Земельна ділянка).
На підставі зазначеного рішення позивачу було видано Державний акт на право постійного володіння землею, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею від 27.10.1993 № 12/215.
Встановлено, що у 2021-2024 роках між виконавчим комітетом НМР та Червоногригорівською селищною радою існував судовий спір у справі № 904/9070/21 з приводу права користування цією земельною ділянкою.
У вказаній справі позивач - Червоногригорівська селищна рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, в якому просила:
- визнати недійсним Державний акт на право постійного володіння землею площею 181,22 га, виданий Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який відповідно до даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215;
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 позов було задоволено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2023 у справі № 904/9070/21 касаційну скаргу Червоногригорівської селищної ради задоволено частково, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі № 904/9070/21 скасовано, справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 залишено без змін.

Виконавчий комітет Нікопольської міської ради звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/9070/21 та Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 у справі № 904/9070/21 та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Червоногригорівської селищної ради до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Нікопольська міська рада, Нікопольська районна державна адміністрація, відмовити в повному обсязі.

За результатами розгляду справи, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2024 року по справі № 904/9070/21 касаційну скаргу Виконавчого комітету Нікопольської міської ради було задоволено частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі №904/9070/21 скасовано в частині визнання недійсним Державного акту на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Шевченка, 130, код 04052318), без номеру від 27.10.1993, який згідно даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215 та скасування запису про інше речове право: 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019 16:04:12, підстава виникнення іншого речового права Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, видавник Нікопольська районна державна адміністрація (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Шевченка, 130, код 04052318), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020, вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою, відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, код 04052198) та відмовити у задоволенні позову у цій частині.

В іншій частині Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/9070/21 було залишено без змін

Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2024 року у вказаній судовій справі дійшов висновку, що виконавчий комітет Нікопольської міської ради відповідно до існуючого в нього титулу є саме користувачем спірної земельної ділянки (пункт 6.59 постанови). Також, Верховний Суд виснував таке: «Передача земельної ділянки відбувалась у 1993 році, в період значних змін у законодавчому регулюванні земельних правовідносин, зміни юридичних титулів, недостатнього рівня юридичної обізнаності не тільки населення, а й посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування, формування нових органів державної влади, а отже певної юридичної та компетенційної невизначеності, що, природно, впливало й на рівень правозастосування в цій сфері (пункт 6.48 постанови).

З урахуванням об`єктивного існування у відповідача права на майно, з урахуванням принципів належного урядування, легітимного очікування, а також відсутності встановлених судами умов для законного втручання у право мирного володіння земельною ділянкою відповідно до гарантій статті 1 Першого протоколу до Конвенції, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Державного акту на право постійного володіння землею необхідно відмовити (пункт 6.58 постанови).

Як вбачається зі змісту рішень попередніх інстанцій 30.09.1993 Придніпровською сільською Радою народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 74-ХХ1 "Про подання виконкому Нікопольської міської Ради народних депутатів", відповідно до якого вирішено надати Нікопольському міськвиконкому 187 га землі за рахунок земель запасу сільради під садові та городні ділянки. При умові надання сільвиконкому фінансової допомоги в сумі 160 млн. крб. для вирішення питань соціального розвитку села, передати цю ділянку в адміністративну межу м. Нікополя. Відведення землі провести згідно чинного законодавства. У наведеному Рішенні не вказано в яке правокористування передається земельна ділянка (пункт 6.51 постанови)».

У зв`язку з наведеним, позивач 12.03.2024 року звернувся до Голови Червоногригорівської селищної ради з листом №625/24, в якому з урахуванням норм земельного законодавства станом на 1993 рік та висновків Верховного Суду у постанові від 17.01.2024 у справі № 904/9070/21, зазначив, що рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74 потребує внесення відповідних доповнень, та з метою приведення рішення у відповідність до фактичних обставин та норм законодавства, Червоногригорівській селищній раді (як правонаступнику Придніпровської сільської ради) необхідно: внести доповнення до рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74, зазначивши, на якому праві земельна ділянка надана виконавчому комітету Нікопольської міської ради (постійного користування). Результати розгляду даної заяви та прийняте Червоногригорівською селищною радою рішення позивач просив довести до відома виконавчого комітету Нікопольської міської ради (заявника).

Також, 16.04.2024 року позивач звернувся до Голови Червоногригорівської селищної ради з листом №886/24, в якому зазначено: «Виконавчий комітет Нікопольської міської ради листом від 12.03.2024 № 625/24 звертався до Червоногригорівської селищної ради щодо внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74.

Станом на 16.04.2024 року на офіційному сайті Червоногригорівської селищної ради розміщений протокол поіменного голосування депутатів на сороковій черговій сесії восьмого скликання, в тому числі й з розгляду вказаного звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради (але відповідне рішення про розгляд звернення на сайті відсутнє).

Враховуючи викладене, просимо направити на поштову адресу виконавчого комітету Нікопольської міської ради належним чином завірену копію рішення Червоногригорівської селищної ради від 05.04.2024 «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3).»

Листом від 23.04.2024 року № 1012/0/2-24 Червоногригорівська селищна рада на листи Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 12.03.2024 року та від 16.04.2024 року повідомила позивача, що на засіданні сорокової чергової сесії восьмого скликання Червоногригорівської селищної ради було розглянуто лист від 12.03.2024 року № 625/24 щодо внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74 та винесено рішення від 05 квітня 2024 року № 1483 - 40/ VIII «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради».

Рішенням від 05 квітня 2024 року № 1483 - 40/ VIII «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради» Червоногригорівською селищною радою було вирішено, враховуючи правову позицію, викладену в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, запропонувати виконавчому комітету Нікопольської міської ради звернутися до Червоногригорівської селищної ради відповідно до частини першої статті 141 Земельного кодексу України, із заявою про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01:027:0016, а саме, права постійного володіння землею, яке зазначено у Державному акті на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27 жовтня 1993 року.

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Пунктом 1 частини 2 статті 1 Закону України «Про адміністративні процедури» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин.

Пунктом 5 частини 1 статті 2 вищевказаного закону встановлено, що адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 92 Земельного кодексу України, передача земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності у постійне користування дозволяється лише для будівництва та обслуговування об`єктів нерухомого майна (будівлі, споруди), а також у випадках передачі у постійне користування державному, комунальному підприємству, установі, організації земельної ділянки, вилученої із постійного користування іншого державного, комунального підприємства, установи, організації.

За змістом частин першої та п`ятої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування встановлені статтею 122 Земельного кодексу України.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регулюється статтею 123 Земельного кодексу України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2023 року у справі №120/1157/22-а сформував правовий висновок про те, що дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.

З матеріалів справи встановлено, що Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі №904/9070/21 за позовом Червоногригорівської селищної ради до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради позов задоволено повністю, визнано відсутнім у Виконавчого комітету Нікопольської міської ради права постійного користування на земельну ділянку площею 176,4506 га, кадастровий номер :01:027:0016; визнано недійсним Державний акт на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який згідно даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215; скасовано запис про інше речове право: 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019 16:04:12, підстава виникнення іншого речового права Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, видавник Нікопольська районна державна адміністрація (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Шевченка, 130, код 04052318), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020, вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою, відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Виконавчий комітет нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, код 04052198).

Постановою Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 904/9070/21 касаційну скаргу Виконавчого комітету Нікопольської міської ради задоволено частково. Вирішено Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі №904/9070/21 скасувати в частині визнання недійсним Державного акту на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Шевченка, 130, код 04052318), без номеру від 27.10.1993, який згідно даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215 та скасування запису про інше речове право: 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019 16:04:12, підстава виникнення іншого речового права Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, видавник Нікопольська районна державна адміністрація (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Шевченка, 130, код 04052318), підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020, вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою, відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, код 04052198) та відмовити у задоволенні позову у цій частині. В іншій частині Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 у справі № 904/9070/21 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Постановою Верховного Суду від 17.01.2024 по справі № 904/9070/21 судами встановлені наступні обставини:

«Придніпровською сільською радою народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 прийнято рішення № 74-ХХІ "Про подання виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів", відповідно до якого вирішено:

надати Нікопольському міськвиконкому 187 га землі за рахунок земель запасу сільради під садові та городні ділянки;

при умові надання сільвиконкому фінансової допомоги в сумі 160 млн. крб. для вирішення питань соціального розвитку села передати цю ділянку в адміністративну межу м. Нікополя;

відведення землі провести згідно чинного законодавства.

В подальшому Виконавчий комітет Нікопольської міської ради прийняв рішення № 493 від 08.10.1993, за яким, зокрема, виділено за відведення землі Придніпровській сільській раді 160 млн. крб. для розвитку села за відвід місту 187 га землі.

Відповідно до платіжного доручення № 361 від 19.10.1993 Нікопольський міськфінвідділ перерахував Придніпровській сільській раді 160 000 000,00 крб.

Нікопольською райдержадміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області 27.10.1993 видано Державний акт на право постійного володіння землею, в якому вказано, що землеволодільцю надається у постійне володіння 181,22 га землі в межах згідно з планом землекористування; 3,70 га - сторонні землекористувачі; всього в плані 184,92 га; землю видано у постійне володіння для розміщення садових та городніх ділянок із включенням в межі міста Нікополь відповідно до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів від 30.09.1993 № 74. Цей Державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано землеволодільцю, другий зберігається у Нікопольській районній державній адміністрації. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.01.2020 № 4-851/15-20-СГ передано Червоногригорівській селищній об`єднаній територіальній громаді (Червоногригорівській селищній раді) Нікопольського району Дніпропетровської області у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 499,7624 га на території Червоногригорівської селищної об`єднаної територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акта приймання-передачі.

На використання земельних ділянок встановлено обмеження та право власності обтяжено правами інших осіб згідно з додатком до акта приймання-передачі. Право власності на земельні ділянки, зазначені в додатку до акта приймання-передачі, виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

17.01.2020 актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.01.2020 №4-851/15- 20-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передало із державної власності, а Червоногригорівська селищна об`єднана територіальна громада (Червоногригорівська селищна рада) Нікопольського району Дніпропетровської області прийняла у комунальну власність Червоногригорівської селищної об`єднаної територіальної громади земельні ділянки загальною площею 1 499,7624 га згідно з додатком. Цей акт разом із вищевказаним наказом є підставою для державної реєстрації права на вказані у додатку земельні ділянки комунальної власності Червоногригорівської селищної об`єднаної територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області.

У додатку до акту від 17.01.2020 під № 128 значиться земельна ділянка з кадастровим номером :01:027:0016 (спірна земельна ділянка), місце розташування земельної ділянки Червоногригорівська селищна рада, площа 176,4506 га, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку: Виконком Нікопольської міськради, Державний акт на право постійного володіння землею серія Б/Н від 27.10.1993, відомості про обтяження у використанні земельної ділянки відсутні.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 195505703) від 02.01.2020 проведена державна реєстрація іншого речового права на земельну ділянку кадастровий номер :01:027:0016 площею 176, 4506 га, номер запису 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019; підстава виникнення іншого речового права: Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, виданий 27.10.1993, видавник Нікопольська районна державна адміністрація; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020; вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою; відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Виконавчий комітет Нікопольської міської Ради; власник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 197752646), від 27.01.2020 проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:027:0016 площею 176, 4506 га, номер запису 35198418; дата, час державної реєстрації 23.01.2020; підстава виникнення права власності: наказ, серія та номер: 4-851/15-20-СГ, виданий 17.01.2020, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; рішення, серія та номер: 1161-25/VII, виданий 20.12.2019, видавник: Червоногригорівська селищна рада Нікопольського району Дніпропетровської області; акт приймання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність, серія на номер: б/н, виданий 17.01.2020, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Червоногригорівська селищна об`єднана територіальна громада; форма власності: комунальна; розмір часток: 1/1; власник: Територіальна громада с. Придніпровське в особі Червоногригорівської селищної ради.

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 859 від 22.09.2021 визначено Комунальне підприємство "Міське паркове господарство" балансоутримувачем земельної ділянки за кадастровим номером :01:027:0016, площею 176,4506 га.

Представниками Червоногригорівської селищної ради 12.11.2021 року було проведено обстеження земельної ділянки за кадастровим номером :01:027:0016, площею 176,4506 га та складено акт обстеження земельної ділянки комунальної власності Червоногригорівської селищної ради, яким встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:027:0016, площею 176,4506 га розташована в південній частині адміністративних меж Червоногригорівської об`єднаної територіальної громади, вільна від забудови, знаходиться в занедбаному стані (засіяна карантинними рослинами) та має ознаки тривалого невикористання за призначенням; на момент обстеження на земельній ділянці не виявлено садових або городніх ділянок.

15.11.2021 року Червоногригорівською селищної радою Нікопольського району Дніпропетровської області було прийнято розпорядження № 187 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки комунальної власності Червоногригорівської селищної ради площею 176,4506 га».

З метою здійснення контролю за додержанням земельного законодавства та обстеження земельної ділянки, а також, враховуючи рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1120 від 30.12.2020, 15.12.2021 робочою групою відповідача був здійснений вихід на місцевість та обстежено земельну ділянку кадастровий номер :01:027:0016, за результатами чого складено акт обстеження земельної ділянки в місті Нікополі, відповідно до якого земельна ділянка знаходиться у північно-східній частині території міста Нікополь, вільна від забудов, має рівний рельєф, різноманітну рослинність, подекуди невеличкі поодинокі дерева та кущі; із західної сторони земельна ділянка оброблена в городницьких садових цілях: земля переорана з метою фактичного використання за цільовим призначенням; за результатами обстеження фактів або ознак використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не виявлено.»

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу 377598549 від 08.05.2024), припинено інше речове право, а саме, право постійного користування земельною ділянкою площею 176, 4506 га; відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ НІКОПОЛЬСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, ; підстава: рішення суду, серія та номер: 904/9070/21, виданий 15.06.2022, видавник: Господарський суд Дніпропетровської області; постанова суду, серія та номер: 904/9070/21, виданий 17.01.2024, видавник: Касаційний господарський суд Верховного суду України.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду справи, власником земельної ділянки із кадастровим номером :01:027:0016 є територіальна громада в особі Червоногригорівської селищної ради.

Суд зазначає, що у вищезазначеній постанові від 17.01.2024 по справі № 904/9070/21 Верховний Суд зробив наступні висновки: « 6.57. В такий спосіб, Суд доходить висновку про те, що з урахуванням наведених позицій Європейського Суду з прав людини, за умови відсутності встановлення протиправних дій як з боку учасників спірних правовідносин, так і відповідного державного органу, Виконавчий комітет з урахуванням принципу "належного урядування" набув право на майно саме на тому юридичному титулі на якому він був і зазначений у відповідному Державному акті - право постійного володіння землею та має права та обов`язки щодо його використання, які відповідають саме такому праву.

Таким чином, суд, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 17.01.2024, вважає обставиною, яка не підлягає доказуванню, що позивач має юридичний титул - право постійного володіння землею на підставі Державного акту на право постійного володіння землею, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який згідно даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння за № 12/215 (далі - Державний акт).

Крім того, в п. 6.53 постанови від 17.01.2024 Верховний Суд зазначив, що «Суд звертає увагу, що підставою для видачі спірного Державного акту було саме рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993».

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 17.01.2024 по справі № 904/9070/21, суд вважає обставиною, яка не підлягає доказуванню те, що саме відповідно до рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993 у позивача виникло право постійного володіння землею, яке зазначено у Державному акті на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27 жовтня 1993 року, на сьогоднішній день кадастровий №:01:027:0016.

Щодо доводів позивача про те, що саме у зв`язку з відсутністю у рішенні про надання земельної ділянки виду користування (постійного) Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 17.01.2024 по справі № 904/9070/21) дійшов висновку, що право постійного користування станом на 1993 рік формально настати не могло, але, в той же час, вказаний висновок Верховного Суду дає підстави вважати, що відповідне рішення 1993 року є «неповним» та в належному обсязі не наділило позивача обсягом прав та обов`язків постійного правокористувача земельної ділянки, тому, за результатами розгляду справи № 904/9070/21 є цілком очевидним та логічним «виправити» помилку щодо рішення відповідача 1993 року, зазначивши правовий титул користування постійне, то суд не приймає ці доводи до уваги, оскільки позивач свавільно трактує рішення Верховного Суду та його доводи зводяться до оцінки висновків касаційної інстанції по справі № 904/9070/21.

Суд вважає, що, враховуючи вимоги статті 40 Конституції України, повноваження органу місцевого самоврядування, передбачені пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідач розглянув відповідне звернення позивача на черговій сесії Червоногригорівської селищної ради від 06.04.2024 року з урахуванням постанови Верховного Суду 17 .01.2024 року по справі № 904/9070/21, зокрема, висновку суду про те, що підставою для видачі спірного Державного акту було саме рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993, враховуючи те, що виконавчий комітет Нікопольської міської ради () за організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування, керуючись правовою позицією, викладеною в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), нормами Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ (в редакції, що діяла станом на 30.09.1993), Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768- III (в чинній редакції), та виніс рішення №1483-40/VІІІ, відповідно до пункту першого якого зазначено про те, що враховуючи правову позицію, викладену в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, запропонував виконавчому комітету Нікопольської міської ради звернутися до Червоногригорівської селищної ради відповідно до частини першої статті 141 Земельного кодексу України із заявою про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, кадастровий №:01:027:0016, а саме, права постійного володіння землею, яке зазначено у Державному акті на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27 жовтня 1993 року.

Відповідно до частини 2 ст. 76 Регламенту Червоногригорівської селищної ради восьмого скликання, затвердженого рішенням Червоногригорівської селищної ради від 27 листопада 2020 року за № 16-02/VІІІ, акти ради ненормативного характеру набувають чинності з моменту їх підписання відповідно до цього Регламенту.

При винесенні рішень щодо розпорядження землею орган місцевого самоврядування повинен керуватися виключно нормами діючого земельного законодавства (навіть при внесенні змін до рішення, вони набувають чинності з моменту їх підписання селищним головою, рішенням ради не може бути встановлено більш ранній строк введення цих рішень у дію).

Як зазначено вище, нормами діючого земельного законодавства надання у користування земельної ділянки може бути здійснено лише після припинення права власності чи користування нею в порядку, визначеному законом, крім того, передача земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності у постійне користування дозволяється лише у випадках, передбачених ч. 4 статті 92 Земельного кодексу України.

Також, суд зазначає, що дія Закону України «Паро адміністративні процедури» не поширюється на відносини, що виникли під час розгляду звернення позивача від 12.03.2024 №625/24 щодо необхідності внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 року №74, тобто звернення позивача по суті стосується врегулювання земельних відносин, які виникли між сторонами на підставі вказаного рішення Придніпровської сільської ради.

Окремо суд звертає увагу, що Законом України «Про адміністративні процедури» не передбачено адміністративної процедури порядку розгляду та вирішення звернень юридичних осіб щодо внесення доповнень (змін) до рішень органів місцевого самоврядування ненормативного характеру, а також не перебачено порядку зміни правового титулу з права постійного володінні землею на право постійного користування земельною ділянкою.

Також, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7- рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до правової позиції, викладеної в абзаці п`ятому шостому пункту 5 мотивувальної частини цього рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. (Тобто для внесення змін до рішення органу місцевого самоврядування відповідно до цього висновку Конституційного Суду України необхідно волевиявлення обох сторін).

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За приписами ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

У частині першій статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Загальні принципи дії закону у часі, визначені ст. 58 Конституції України та роз`яснено у рішеннях Конституційного Суду України

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що позивач звернувся із листом до Червоногригорівської селищної ради від 12.03.2024 №625/24, в якому сформулював вимогу про необхідність внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 року №74, зазначивши на якому праві земельна ділянка надана виконавчому комітету Нікопольської міської ради (постійного користування), посилаючись на норми Земельного кодексу України (в редакції на час винесення рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993) та Постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 904/9070/21.

Враховуючи обставини справи та вищенаведені норми матеріального права, слід прийти до висновку, що рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993 є ненормативним правовим актом, на підставі якого у позивача виникло право постійного володіння землею, тобто свою дію воно вичерпало.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що за правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 8-9 частини першої статті 4 КАС України визначено позивача як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкта владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. При цьому відповідачем може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інша особа, до якої звернена вимога позивача.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 КАС України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними діями, рішенням або бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача. Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не є самостійною підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є, серед іншого, доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального чи нематеріального блага (законного інтересу) або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право якої порушені цим рішенням.

Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особа дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Також, виходячи з положень частини другої статті 264 КАС України, порушення права особи, яка оскаржує нормативно-правовий акт, може бути обґрунтовано застосуванням або можливістю застосування цього акта до цієї особи.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність порушення дією, рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному та нематеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.

Також, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10, та Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16, від 21 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18, від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20, від 09 квітня 2024 року № 180/1173/16-а.

Суд вважає, що оскаржуване рішення Червоногригорівської селищної ради від 06.04.2024 №1483-40/VІІІ «Про розгляд звернення виконавчого комітету Нікопольської міської ради» ніяким чином не порушує права та інтереси позивача з наступних підстав.

Так, відповідно до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 № 74-ХХІ "Про подання виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів" Нікопольському міськвиконкому надано 187 га землі за рахунок земель запасу сільради під садові та городні ділянки.

Позивач звернувся із листом до Червоногригорівської селищної ради від 12.03.2024 року №625/24, в якому сформулював вимогу про необхідність внесення доповнень до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 року №74, зазначивши на якому праві земельна ділянка надана виконавчому комітету Нікопольської міської ради (постійного користування), посилаючись на норми Земельного кодексу України, який втратив чинність (в редакції на час винесення рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993).

При цьому, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 17.01.2024, позивач вже має юридичний титул - право постійного володіння землею на підставі Державного акту на право постійного володіння землею, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який відповідно до даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння за № 12/215, виданого на підставі рішення Придніпровської сільської Ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області № 74 від 30.09.1993.

Отже, на переконання суду, зміна юридичного титулу з права постійного володіння на право постійного користування не наділить позивача повноваженнями понад ті, які визначаються для відповідних юридичних титулів, зокрема, щодо розпорядження нею або її частинами.

Відтак, зміна юридичного титулу з права постійного володіння на право постійного користування не є належним способом захисту прав позивача.

При цьому, суд зазначає, що така вимога позивача щодо застосування до відносин між сторонами законодавства, що втратило чинність, на час винесення рішення Червоногригорівською селищною радою суперечить Конституції України, Земельному кодексу України.

Таким чином, вищенаведені норми законодавства та викладені обставини свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), тобто незаконність інтересу позивача - його суперечність Конституції України, Земельному кодексу України на момент його звернення до суду.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують та не обґрунтовують порушення оспорюваним рішенням прав, свобод чи інтересів позивача й не засвідчують можливість їх поновлення внаслідок вирішення цієї справи, а також не засвідчують належної обґрунтованості вимог, з якими звернувся до суду позивач.

Суд також зазначає, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини в аспекті оцінки аргументів учасників справи (сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»), принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у рішенні в справі «Бочаров проти України», рішенні в справі «Федорченко та Лозенко проти України», рішенні в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду необхідно керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи приходить ть до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову Виконавчого комітету Нікопольської міської ради до Червоногригорівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник