Справа № 520/14249/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 р. № 520/14249/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 38 від 22.12.2023 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області:

1) перевести ОСОБА_1 з 01.11.2023 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-УІ, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, в розмірі 70 % від розміру пенсії померлого годувальника за віком, обчислену відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі довідки від 13.12.2023 № 04-49/444 про складові заробітної плати (суддівської винагороди) ОСОБА_2 , виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, без обмеження граничним розміром, без урахування фактично проведених виплат;

2) здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, в розмірі 70 % від розміру пенсії померлого годувальника за віком, обчислену відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі довідки від 13.12.2023 № 04-49/444 про складові заробітної плати (суддівської винагороди) ОСОБА_2 , виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, починаючи з 01.11.2023, без обмеження граничним розміром, без урахування фактично проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 38 від 22.12.2023 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ є протиправним та таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 13.06.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , 18.12.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), в якій просила перевести її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ з 01.11.2023 в розмірі 70% розміру пенсії за віком мого померлого чоловіка, ОСОБА_2 , обчислену на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

До вказаної заяви позивачем було долучено відповідний пакет документів.

Розгляд заяви згідно з абзацом 13 пункту 4.2 та абзацом 2 пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахування) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ГІФУ № 22-1 від 25.11.2005 (зі змінами), було здійснено за принципом екстериторіальності відділом перерахунків пенсій № 2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління ГІФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області № 38 від 22.12.2023 позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ з підстав того, що «Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджена форма довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12. 2015 № 889-УІІІ «Про державну службу».

До поданої заяви від 18.12.2023 ОСОБА_1 не долучено довідки годувальника про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби».

Також у рішенні № 38 від 22.12.2023 пенсійним органом зазначено, що позивач має право перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-УІ (Закон № 1058-УІ).

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Також судом встановлено, що з 30.10.1982 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлю серія НОМЕР_1 від 15.02.2006 року, копія якого міститься в матеріалах справи та спільно проживали сім`єю, за однією адресою реєстрації, що підтверджується копіями паспортів громадянина України та копією витягу з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 13.12.2023, які містяться в матеріалах справи.

З 07.07.1986 по 22.09.2016 ОСОБА_2 , працював на посаді судді Московського районного суду м. Харкова (з 16.12.1988 по 01.06.2007 обіймав посаду голови цього суду), що підтверджується копією трудової книжки останнього серії НОМЕР_2 .

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII ОСОБА_2 , було звільнено з посади судді у зв`язку з задоволенням його заяви про відставку та 30.09.2016 відраховано зі штату Московського районного суду м. Харкова.

З жовтня 2016 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Харківській області як суддя у відставні та отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ (Закон № 2453-УІ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 15.11.2023 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що з липня 2018 року позивач перебуває на обліку в ГУ ГІФУ в Харківській області та отримую пенсію:

- з липня 2018 р. по березень 2019 р. як особа з інвалідністю III групи;

- з березня 2019 р. по травень 2022 р. як особа з інвалідністю II групи;

- з 03.05.2022 р. у зв`язку із досягненням пенсійного віку (60 років) позивача переведено на пенсію за віком згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-УІ (далі -Закон № 1058-УІ).

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 ст. 141 (розділ X «Статус судді у відставці») Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII за суддею у відставці при досягненні віку, встановленого ч. 1 ст. 141 цього Закону (62 роки), зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Закон № 3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (Закон № 889-VIII), за винятком статті 37 Закону № 3723-ХІІ, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.

Зокрема, згідно з пунктом 12 розділу XI Закону № 889 -VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до посад державної служби, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до посад державної служби.

Відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII час перебування на посадах суддів зараховується до стажу державної служби.

Таким чином суд зазначає, що ОСОБА_2 на день набрання чинності Законом № 889 VIII (01.05.2016) мав майже 30 років стажу роботи на посаді, віднесеній до категорії посад державної служби.

Згідно з частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ право на одержання пенсії державних службовців мають чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону (35 років - для чоловіків, ЗО років - для жінок), у тому числі стажу державної служби не менше як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державної служби, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається у розмірі 60 % від суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічні приписи закріплено й у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 р. № 229.

Таким чином, обов`язковою умовою для виникнення у особи права на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ є дотримання сукупності вимог, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Жодних додаткових умов законом не встановлено.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер у віці 65 років.

Стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді, відповідно до записів у трудовій книжці, складає 30 років 2 місяці 15 днів, а отже па день смерті (31.10.2023) були в наявності всі необхідні умови для призначення йому пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Частиною 1 ст. 36 Закону №1058-ІУ встановлено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною 2 цієї статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 45 Закону №1058-ІУ пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 07.11.2023 (справа № 420/9478/21) наголошено на наявності права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ та вказано, що право на призначення пенсії у зв`язку з втрагою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Відповідно До правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.11.2018 (справа № 236/3193/16-а), дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно із Законом № 889-УІ1І, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і на право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність

дотримуватися принципу правової визначеності. Згідно з цим принципом люди повинні мати змогу планувати свої дії з упевненістю, що знають про їх правові наслідки. Він вимагає, зокрема, щоб правові акти заздалегідь оприлюднювалися, діяли на майбутнє, були ясними, простими, точними, чіткими і несуперечливими.

До цього принципу входять такі складові, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав; незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування; законні очікування - право особи в своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2018 (справа № 236/3193/16-а) також наголошено на висновку щодо наявності права в утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 , на утриманні якого перебувала ОСОБА_1 , яка є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника - судді у відставці.

Крім того суд зазначає, що відповідно до пункту 5 Постанови КМУ № 622, форми довідок про заробітну плату, що подаються для призначення пенсії державним службовцям, затверджуються правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Тобто, Пенсійний фонд України сам встановив вимоги до форми довідок для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».

При встановленні ПФУ вказаних вимог не було враховано потребу щодо забезпечення безперешкодної реалізації передбачених зазначеними приписами Законів прав суб`єктами, на яких поширено їх дію, - у тому числі суддів у відставці та їх утриманців у разі смерті останніх.

Таким чином, орган ПФУ проігнорував приписи нормативно-правових актів вищої юридичної сили - законів, на підставі та на виконання яких мав формулювати означені правила.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас, спосіб, у який тлумачиться та застосовується національне законодавство, має бути сумісним із принципами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція) з урахуванням їх тлумачення у світлі практики ЄСПЛ.

За позицією ЄСПЛ, у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм права державою порушується вимога «якості закону», передбачена Конвенцією, та не забезпечується адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у права особи, зокрема й майнові. У таких ситуаціях, як зазначає ЄСПЛ, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, особа не повинна розплачуватися ціною своїх прав за прорахунки держави, допущені під час регламентації суспільних відносин.

З приводу обґрунтування органом ГІФУ відмови у переведенні позивачу з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ тим, що до поданої позивачем заяви від 18.12.2023 не долучено довідку про складові заробітної плати годувальника для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби , суд зазначає наступне.

Позивачем до заяви від 18.12.2023 про переведення на інший вид пенсії, як я вже зазначала вище, серед інших документів було додано оригінал довідки, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області 13.12.2023, № 04-49/444 про складові заробітної плати (суддівської винагороди) - ОСОБА_2 станом на 1 жовтня 2023 р., тобто на перше число місяця, в якому помер чоловік, в якій зазначено, що довідка видана для врахування при призначенні / перерахунку пенсії суддям у відставці.

Факт надання зазначеної довідки підтверджується розпискою-повідомленням, яка підписана спеціалістом територіального органу ПФУ Шаповаловою Т.І., та в якій зазначається про те, що «заява з документами ОСОБА_1 прийнята 18.12.2023 і зареєстрована за №13571», а в пункті №7 переліку документів, що міститься у цій розписці-повідомленні, написано «інший документ №04-49/444 від 13.12.2023 - зарплата».

Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 (справа № 399/473/17) про протиправність позбавлення органами ПФУ особи права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у разі відсутності встановленої законом форми довідки про заробітну плату для призначення такої пенсії за умови наявності у цієї особи такого права.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що відсутність законодавчого врегулювання питання на час звернення позивача до відповідача не може бути підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за умови наявності у позивача такого права та відсутності заперечення з боку відповідача права позивача на таку пенсію.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем до органу ПФУ були подані всі необхідні документи на підтвердження наявності права на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, які, дозволяють обчислити розмір такої пенсії.

Зокрема, як вже зазначалось вище, для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_2 за віком, на яку він мав право на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ ( у розмірі 60 % від суми заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді районного суду) надано довідку, видану ТУ ДСУ у Харківській області 13.12.2023 р. № 04-49/444, в якій відображено відповідну суму заробітної плати (суддівської винагороди) включно з її складовими на перше число місяця, в якому він помер.

В свою чергу, пенсія по втраті годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ визначається у розмірі 70% від розміру пенсії годувальника за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12. 2021 (справа № 440/7341/20) також вказав, що не є складовлю для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника та обставина, що суддя у відставці не отримував пенсії за віком, а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Верховний Суд у постановах від 21.12. 2021 (справа № 440/7341/20) та від 07.11. 2023 р. (справа № 420/9478/21), враховуючи положення Законів №1058-УІ та № 3723-ХІІ у їх сукупності, дійшов наступного висновку: частину 1 ст. 37 Закону №1058-VI слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що от римував щомісячне довічне грошове утримання, і на час смерті мав право па пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХП, визначається, зокрема, у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що питання можливості переходу з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - судді у відставці відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ за умови наявності всіх підстав є усталеною практикою Верховного Суду.

Відповідно до частини 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, Пенсійний фонд України та його органи у своїй діяльності повинні застосовувати норми чинного законодавства, враховуючи правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-УІ пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Таким чином, розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника - судді у відставці, повинен визначатись від доходу годувальника на час настання його смерті та є залежним від місця роботи годувальника на посаді судді.

У своєму рішенні № 38 від 22.12.2023 про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ орган ПФУ також зазначив, що ОСОБА_1 має право перейти на пенсію по втраті годувальника на підставі загального Закону №1058-УІ.

Питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано відповідними нормами Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-УІ.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

У висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 (справа № 236/3193/16-а) та 21.12.2021 (справа № 440/7341/20) вказано на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХП, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058-УІ.

Вибір однієї з підстав призначення пенсії як по загальному Закону № 1058-УІ, так і по спеціальному Закону № 3723-ХІІ надає можливість обрати одну з них, розмір якої буде більшим.

Отже, вибір особи є вирішальним не тільки під час вибору виду пенсії, а і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії, тобто особа має право робити усвідомлений вибір виду пенсії з більшим розміром.

У Постанові Верховного Суду від 21.12.2021 (справа № 440/7341/20) для ефективного захисту прав утриманців померлого годувальника - судді у відставні, а також для спрямування судової практики у цій категорії справ підкреслено, що у статті 37 Закону № 1058-УІ не зазначено, що пенсія за віком померлого годувальника обчислюється саме за цим Законом. Тобто, Закон № 1058-УІ не визначає, за яким законом повинна розраховуватись пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію, - за Законом № 3723-ХІІ чи за Законом № 1058-УІ.

З огляду на вищевказане, Верховний Суд дійшов висновку, що частину 1 ст. 37 Закону № 1058-УІ слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 1) 70 % від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, або 2) 50 % від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону № 1058-УІ.

Пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 38 від 22.12.2023 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області перевести ОСОБА_1 з 01.11.2023 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-УІ, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, в розмірі 70 % від розміру пенсії померлого годувальника за віком, обчислену відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі довідки від 13.12.2023 № 04-49/444 про складові заробітної плати (суддівської винагороди) ОСОБА_2 , виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, без обмеження граничним розміром, без урахування фактично проведених виплат.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, в розмірі 70 % від розміру пенсії померлого годувальника за віком, обчислену відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на підставі довідки від 13.12.2023 № 04-49/444 про складові заробітної плати (суддівської винагороди) ОСОБА_2 , виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, починаючи з 01.11.2023, без обмеження граничним розміром, без урахування фактично проведених виплат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.