Справа № 500/2153/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2153/24

15 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття мотивованого рішення за наслідками подання рапорту стрільця - помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.02.2024 про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, зобов`язати суб`єкт владних повноважень Військову частину НОМЕР_1 , вчинити дії, а саме розглянути рапорт стрільця - помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.02.2024 та прийняти рішення про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що з метою звільнення з військової служби, 09.02.2024 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку позивач подав рапорт про звільнення його через сімейні обставини, який був отриманий представниками відповідача 17.02.2024 року. Разом з рапортом було подано документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення. Проте, просить врахувати, що станом на дату подання цього позову, вказаний рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини ОСОБА_1 командуванням розглянуто не було, відповіді не надходило. Крім того, вказав, що 12.03.2024 року на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит (вих. № 11/03 від 11.03.2024), який був отриманий 21.03.24 року. У цьому запиті адвокат хотів дізнатись результати розгляду вказаного вище рапорту, однак станом на дату складання цього позову відповіді від ВЧ не надходило. Позивач просить врахувати, що на утриманні позивача перебуває троє дітей віком до 18 років, тобто відповідно до абзацу 13 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» це є підставою для звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 15.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження

Вказану ухвалу суду відповідач отримав 25.04.2024, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, однак відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Частиною шостою ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім цього, представник позивача у прохальній частині позовної заяви просив, що у випадку призначення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, надати адвокату Тивоненко Д.Р. можливість участі у всіх судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власного ноутбуку. Оскільки розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд відхиляє дане клопотання як без підставне.

Судом встановлено, що 09.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до командира 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , із рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням звільнити позивача з військової служби через сімейні обставини, а саме, у зв`язку із тим, що утриманні позивача перебуває троє дітей до 18 років, тобто на підставі абзацу 13 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу: у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Серед додатків до вказаного рапорту зазначено: нотаріально засвідчену копію паспорта та РНОКПП позивача; нотаріально засвідчену копію паспорту та РНОКПП цивільної дружини позивача; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.03.2011; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23.07.2015; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 23.08.2013 року; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про шлюб свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 ; нотаріально засвідчену копію Лановецького районного суду Тернопільської області у справі №602/841/15-ц від 29.09.2015 року; нотаріально засвідчену копію Довідки - розрахунку про відрахування та перерахування аліментів; нотаріально засвідчену копію акту від 25.01.2024 року про проживання позивача за відповідною адресою без реєстрації місця проживання; нотаріально засвідчену копію Витягу про осіб місце реєстрації яких зареєстровано або було зареєстровано станом на 24.01.24 р. від 24.01.2024 року №718/10-95; засвідчену копію витягу з військового квитка позивача; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 від 01.02.2024 року за № 139.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом абзацу 13 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що під час дії воєнного стану підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII передбачена можливість звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, зокрема, у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позивач вважає, що в нього наявні підстави для звільнення з військової служби за вказаними приписами Закону, у зв`язку з чим, звернувся до командира з відповідним рапортом, проте за результатами розгляду такого рапорту не було прийнято жодного рішення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Крім цього, статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-ХIV) передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

При цьому, суд вважає, що розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Водночас, як видно з матеріалів справи, рапорт позивача від 09.02.2024 не був розглянутий належним чином, так як по цьому документу не було прийнято жодного рішення.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у не розгляді рапорту позивача від 09.02.2024 про його звільнення з військової служби на підставі абз. 13 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Поряд з цим, вирішуючи даний спір по суті, судом не надається правова оцінка наявності чи відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби за абзацом 13 підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (звільнення з військової служби за сімейними обставинами - через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), та як за наслідками поданого позивачем рапорту не було прийнято жодного рішення у передбачений законом спосіб.

Інші доводи позивача, викладені в позовній заяві, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

При цьому суд звертає увагу, що ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява № 16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява №30850/11, пункт 43). Разом з тим, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява №18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява №20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява №22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, пункт 54).

Так, у пункті 54 рішення «Трофимчук проти України» (заява №4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача розглянути у належний спосіб рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби згідно з абз. 13 підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду у належний спосіб рапорту про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 від 09.02.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути у належний спосіб рапорт ОСОБА_1 від 09.02.2024 щодо звільнення з військової служби згідно з абз. 13 підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 15 липня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач - Військова частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.