Справа № 545/4224/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 р.Справа № 545/4224/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І., м. Полтава, повний текст складено 11.03.24 у справі № 545/4224/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції , Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі також відповідачі), в якому просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАД №055913 від 31.07.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у розмірі 3 400,00 грн визнати незаконною та скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП; стягнути судові витрати.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Постанову серії БАД №055913 від 31.07.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу в сумі 3400 грн скасовано, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Полтавській області.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нову постанову, якою справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що з моменту вчинення та виявлення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме з 31 липня 2023 року, пройшло сім місяців, а отже закінчився строк накладення адміністративного стягнення відповідно до приписів ст. 38 КУпАП. Наголошує, що у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення відповідно до приписів ст. 38 КУпАП відносно ОСОБА_1 , справа підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідачі правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги позивача не скористались.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині скасування постанови серії БАД № 055913 від 31.07.2023, Департамент патрульної поліції також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не достатньо дослідив наявні докази у справі, оскільки у працівника поліції були законні підстави зупинити автомобіль позивача та повноваження перевірити в нього водійські документи, та винести оскаржувану на підставі виявлених порушень ПДР та Закону України «Про дорожній рух». Звертає увагу, що до постанови додається відео з відеореєстратора та відео з нагрудної камери інспектора, у яких зафіксовано факт вчинення правопорушення, що слугує беззаперечним доказом вини позивача у вчиненому правопорушенні; до відзиву додавався витяг із бази даних Національної поліції, якими інспектор користувався в ході розгляду справи та за якими ОСОБА_1 перебував в статусі особи, позбавленої права керування транспортними засобами, а також додається витяг на підтвердження того, що посвідчення водія ОСОБА_1 вилучене та знаходиться на зберіганні в ТСЦ № 5341. Просить урахувати, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою, однак жодних дій, спрямованих на прибуття адвоката на місце розгляду справи, не вчиняв, консультуючись з адвокатом в телефонному режимі.

Позивач правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги відповідача не скористався.

Апеляційні скарги розглядаються у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.07.2023 інспектором взводу 2 роти 1 БУПП в Полтавській області УПП - лейтенантом поліції Дударевською А. А. винесена постанова серії БАД №055913 від 31.07.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Згідно з постановою 31.07.2023 о 09 год. 38 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський 341 км + 50 м МОЗ ОСОБА_1 керував транспортним засобом Jeep CHEROKEE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, а саме: не набувши цього права після позбавлення права на керування транспортним засобом відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2021 у справі №3/553/230/2021, чим порушив Постанову КМУ № 340 та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Скориставшись правом на оскарження постанови серії БАД №055913 від 31.07.2023 у судовому порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді справи за ч. 2 ст. 126 КУпАП працівником патрульної поліції не вжито ніяких заходів щодо забезпечення можливості особі реалізувати своє право на отримання правової допомоги, чим порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому дійшов висновку про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та направлення справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) Управління патрульної поліції в Полтавській області.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційних скарг, колегія суддів виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, № 1306 (надалі також ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року за № 3353-XII.

Так, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Вказані правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 415/123/17.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як убачається з матеріалів справи, згідно з постановою 31.07.2023 о 09 год. 38 хв. на а/д Київ-Харків-Довжанський 341 км + 50 м МОЗ ОСОБА_1 керував транспортним засобом Jeep CHEROKEE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, а саме: не набувши цього права після позбавлення права на керування транспортним засобом відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2021 у справі № 3/553/230/2021, чим порушив Постанову КМУ № 340 та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Так, постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.03.2021 у справі № 553/415/21, провадження № 3/553/230/2021, яка набрала законної сили 29.03.2021, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Отже, ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом у період з 29.03.2021 до 29.03.2022.

Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» № 340 від 08.05.1993 позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Якщо посвідчення водія, яке вилучено в особи, позбавленої права на керування транспортними засобами, на момент її звернення знищено або втрачено, такій особі видається нове посвідчення водія після складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Повернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

Також відповідно до Наказу МВС № 515 від 07.12.2009, а саме п. 2.31 «Позбавлення осіб права керування транспортними засобами проводиться відповідно до чинного законодавства»:

Після закінчення терміну позбавлення права керування транспортними засобами посвідчення водія повертаються власникам або після складання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами проводиться їх обмін. Особам, позбавленим права керування транспортними засобами за керування ними в стані сп`яніння, посвідчення водія може бути повернуто після обов`язкового проходження медичного огляду та складання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами. При цьому іспит із навичок керування транспортними засобами приймається на транспортному засобі тієї категорії, право на керування яким особу було позбавлено.

Згідно з витягом, наданим відповідачем до матеріалів справи, посвідчення водія ОСОБА_1 вилучене та знаходиться на зберіганні в ТСЦ № 5341.

Будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 після 29.03.2022 повернуто посвідчення водія, суду не надано.

Отже, керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який не мав такого права, є неправомірним.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. створює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим притягнення особи до адміністративної відповідальності можливо визнати правомірним та обґрунтованим лише за умови дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України зазначає, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня.

Отже, право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення та його кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Згідно з частиною 1 статті 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

За змістом постанови серії БАД № 055913 від 31.07.2023 та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 заявив про намір скористатись правовою допомогою, про що у ній зазначив письмово.

Отже, при розгляді справи за ч. 2 ст. 126 КУпАП працівником патрульної поліції не вжито заходів щодо забезпечення можливості особі реалізувати своє право на отримання правової допомоги, чим порушені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вказані обставини є достатньою та самостійною підставою для висновку про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наслідком чого є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року за № 1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю.

Отже, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є виключною компетенцією уповноваженого органу, в цьому випадку працівників органів і підрозділів Національної поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

З огляду на те, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, слід надіслати на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) Управління патрульної поліції в Полтавській області.

В ході нового адміністративного провадження відповідачу слід дотриматись процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання позивача на те, що з моменту вчинення та виявлення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме з 31 липня 2023 року, пройшло сім місяців, а отже закінчився строк накладення адміністративного стягнення відповідно до приписів ст. 38 КУпАП, не є підставою для закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У контексті оцінки доводів апеляційних скарг колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційних скарг отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11.03.2024 у справі № 545/4224/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Курило В.Б. Русанова