Справа № 820/5088/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 820/5088/16

адміністративне провадження № К/9901/31615/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 (суддя: Зінченко А.В.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 (судді: Григоров А.М., Тацій Л.В., Подобайло З.Г.)

у справі № 820/5088/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український сервісний спеціальний ремонт»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень- рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український сервісний спеціальний ремонт» (далі - позивач, ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, податковий/контролюючий орган), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 20.04.2016 № , яким донараховано податкове зобов`язання по податку на додатну вартість у сумі 1 081 923,75 грн.; (у тому числі за основним платежем 865 539 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями 216 384,75грн),

від 29.06.2016 № , яким донараховано податкове зобов`язання по податку на прибуток у сумі 834 780,25 грн. (у тому числі за основним платежем 710 584 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями 124 196,25грн).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що господарські правовідносини з його контрагентами мали реальний характер, що підтверджується документами бухгалтерського та податкового обліків, які оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 позов задоволено та скасовано податкові повідомлення-рішення від 20.04.2016 № та від 29.06.2016 № .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначили, що судами встановлено факт передачі, отримання, використання та взаємних розрахунків за роботи за договорами, укладеними між позивачем та його контрагентами, що підтверджено первинними документами, які свідчать про реальність господарських операцій, а досліджені судом докази підтверджують доводи позивача про наявність у нього матеріально-технічної бази для виконання зобов`язань у взаємовідносинах з його контрагентами та подальшої можливості розпорядження отриманої від цих контрагентів продукції, робіт/послуг.

Суди також зазначили, що контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних були зареєстровані як платники ПДВ, що не заперечується відповідачем, а отже видача ними податкових накладних, є правомірною. Додали, що під час розгляду справи не надано рішення суду, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання»), яким би встановлювалась реєстрація та діяльність контрагента позивача без відома засновника, його реєстрація на підроблені, втрачені документи або реєстрація на осіб, які не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження, реєстрації/перереєстрації цього підприємства на підставних осіб.

Крім того, суди акцентували також увагу на тому, що відповідачем під час розгляду справи не надано вироку або іншого рішення суду по кримінальній справі відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями або реєстрації/перереєстрації підприємства - контрагента позивача на підставних осіб.

Щодо посилання відповідача на ухвалу якою затверджено угоду про визнання винуватості, укладену з підозрюваною особою, то суди зазначили, що вказана ухвала не містить позивача у переліку підприємств, якими вчинено ухилення від сплати податків, а тому дане рішення не є обов`язковим для адміністративного суду в силу ч. 4 ст. 72 КАС України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В доводах касаційної скарги скаржник, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки, при цьому зазначив, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Податковий орган зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано, що документальна позапланова виїзна перевірка була проведена на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/5694/16-к, якою зобов`язано Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області повести таку перевірки ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт», у зв`язку з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000461 від 30.07.2015 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України згідно з п/п 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, в ході розслідування якої встановлено, що посадові особи ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» у ході злочинної групи забезпечують функціонування злочинної схеми, яка полягає у перерахуванні грошових коштів з рахунків ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» на рахунки підприємств з ознаками фіктивності з метою мінімізації податкового зобов`язання штучного формування податкового кредиту з ПДВ, нібито за постачання товару.

Відповідач додає, що апеляційним судом проігноровано той факт, що ТОВ «НВП «Статус», ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «УК Модус», ТОВ «Компанія продіс», ТОВ «Мобего», ТОВ «Ітаві», ТОВ «НВП «Укртехстандарт», ТОВ «Ексергія М», ТОВ «Етеон Трейд», ТОВ «Елісторг» засновані особами, які на прохання підписали якісь документи для відкриття фірми за що отримали відповідні кошти. Вироки суду щодо осіб, які виступали заснованими ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «Ітаві», ТОВ «Ексергія М» набрали законної сили та надані суду.

Також представник податкового органу зауважує, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки поясненням відповідача та тим обставинам, що акти приймання-передачі, калькуляції, рахунки-фактури, специфікації, видаткові накладні між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та контрагентами ТОВ «Мобего», ТОВ «НВП «Статус», ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «Ітаві», ТОВ «Ексергія М», ТОВ «НВП «Укртехстандарт», ТОВ «УК Модус» та іншими оформлені без зазначення посадових осіб, які їх підписали.

Відповідач зазначає, що апеляційним судом не надано належної правової оцінки тим обставинам, що прибуткові накладні ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та контрагентів ТОВ «Мобего», ТОВ «НВП «Статус», ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «Ітаві», ТОВ «Ексергія М», ТОВ «НВП «Укртехстандарт», ТОВ «УК Модус» складені без зазначення даних відповідальних осіб. З боку позивача не зазначено розшифровку підпису особи, яка розвантажила та отримала вантаж, з боку контрагентів взагалі відсутні будь-які позначки (підпис, розшифровка, печатка).

При цьому, за твердженням скаржника, судами не враховано пояснень відповідача стосовно того, що позивачем жодними документами не підтверджено факт отримання товарів від зазначених контрагентів, транспортування, прийняття на облік, зберігання на складі, тощо. Відсутня інформація щодо використаних матеріалів, розподілу їх на матеріали позивача та контрагентів.

Також відповідач додає, що позивачем надано договори перевезення вантажів, транспортно-експедиторські послуги з ТОВ «Транспортна компанія «САТ», ТОВ «Делівері», ПП «Нічний експрес», ТОВ «Нова пошта», проте вони не підтверджені товаро-транспортними накладними, накладними на вантаж, заявками та квитанціями на перевезення вантажу, замовленнями як того потребують умови договорів.

Крім того, позивачем надано договір оренди з ПАТ «Завод Промсвязь» відносно приміщення, однак не надано жодних доказів реального використання орендного приміщення, як складу з метою зберігання придбаних ТМЦ. Також позивачем не надано штатного розпису підприємства, однак відповідно до відомостей з баз даних, кількість працюючих дозволяла виконати роботи по ремонту двигунів власними силами без залучення сторонніх осіб.

Скаржник також зауважує, що судами формально досліджено докази та матеріали справи, не враховано тих обставин, що договори між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та замовниками ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», ПрАТ «Львівській хімічний завод», ТОВ «Діорит» та іншими замовниками містять умову, відповідно до якої ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» має виконувати зумовлені ремонті роботи власними силами і засобами, залучення субпідрядників умовами договорів не передбачено. Тоді як договором з ТОВ «Окін Фксіліті УА» передбачена можливість залучення субпідрядників лише за умови погодження із замовником. Акти здачі-приймання робіт не містять розшифровки підпису уповноваженої особи. Відсутні документи щодо сплати виконаних робіт.

Податковий орган також додає, що судом першої інстанції безпідставно враховано надані позивачем документи, які не надавались в ході перевірки, та до винесення спірних рішень, чим порушено приписи п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, за якими на платника податків покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом договорів. Підстави за яких позивачем не були надані документи саме до перевірки, судами не з`ясовані, тоді як врахування таких документів судами безумовно вказує на недотримання норм процесуального права, що призвело до неправильних висновків по справі.

Заперечення на касаційну скаргу від позивача до Суду не надходили, що не є перешкодою розгляду даної касаційної скарги.

У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом, відповідно до п/п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Український сервісний спеціальний ремонт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 01.02.2016, за результатами якої складено акт від 04.04.2016 № 154/20-33-22-01-03/38278166 (т. 4 а.с. 199-250, т. 5 а.с. 1-117), яким встановлено порушення позивачем вимог:

ст. 1, п. 2 ст. З, п. 1, п. 2 ст. 9, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996 (із змінами та доповненнями);

п/п. 1.1 п. 1, п/п. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. № 88 та зареєстрованим у Мін`юсті України 05.06.1995р. за № 168/704;

п/п 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п 201.10 ст. 201, п.п. 198.1, п.п. 198.3,п 198.4 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України; що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет у сумі 865 539 грн., а саме: у січні 2014 року у сумі 54 220 грн., у лютому 2014 року у сумі 26 667 грн., у березні 2014 року у сумі 19 200 грн., у квітні 2014 року у сумі 51 367 грн., у травні 2014 року у сумі 30 050 грн., у червні 2014 року у сумі 47 517 грн., у липні 2014 року у сумі 60 383 грн., у серпні 2014 року 47 677 грн., у вересні 2014 року у сумі 46 267 грн., у жовтні 2014 року у сумі 70 500 грн., у листопаді 2014 року у сумі 150 303 грн., у грудні 2014 року у сумі 45 833 грн., у січні 2015 року у сумі 44 117 грн., у лютому 2015 року у сумі 43 156 грн., у травні 2015 року у сумі 83 512 грн., у червні 2015 року у сумі 24 500 грн., у серпні 2015 року у сумі 20 270 грн;

ст. 1, п. 2 ст. З, п. 1, п. 2 ст. 9, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07-1999 р. № 996 (із змінами та доповненнями);

п/п. 1.1 п. 1, п/п. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24,05.1995 № 88, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п. п 138.8.1, п. 138.8 ст. 138, п/п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в наслідок чого підприємством TOB «Український сервісний спеціальний ремонт» завищено витрати, що враховуються при визначення об`єкта оподаткування:

п/п. б п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України;

п/п. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.6 ст.164, п. 167.1 ст.167 Податкового Кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, на суму 1953,85 грн.;

п. 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в результаті чого донараховано єдиний внесок за липень 2015 року у сумі 162,0 грн.

Не погоджуючись із викладеними акту перевірки позивач подано заперечення від 08.04.2016 до Західної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, рішенням якої від 15.04.2016 №4366/10/30-33-14-01-10 висновки акту перевірки залишені без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.04.2016, а саме:

№ (т. 1 а.с. 21), яким донараховано податкове зобов`язання по податку на додатну вартість у сумі 1 081 923,75 грн, у тому числі за основним платежем 865 539 грн. та за штрафними фінансовими санкціями 216 384,75 грн.;

№ 000031402, яким донараховано податкове зобов`язання по податку на прибуток у сумі 888 230,00 грн., у тому числі за основним платежем 710 584 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 177 646 грн.

Позивач не погодився з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та звернувся зі скаргою до ГУ ДФС у Харківській області, рішенням якої первинну скаргу підприємства задоволено частково та скасовано податкове повідомлення рішення від 20.04.2016 № , яким донараховано податкове зобов`язання по податку на прибуток у сумі 888 230,00 грн. в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 53449,75 грн та винесено нове податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 № (т. 1 а.с. 22) яким донараховано податкове зобов`язання по податку на прибуток у сумі 834 780,25 грн., у тому числі за основним платежем 710 584 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 124 196,25 грн.

За результатами розгляду скарги, рішенням ДФС України від 05.09.2016 № 19096/6/99-99-11-01-02-25 скаргу підприємства залишено без задоволення, оскаржувані рішення без змін.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами п/п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п/п 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 ст. 135 ПК України передбачено ,що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п/п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Положеннями п. 186.1. ст. 186 ПК України передбачено, що місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах «б» і «в» цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

В контексті наведеного судами встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (Замовник) здійснювались господарські операції на підставі укладених із контрагентами (Підрядники) Договорів підряду, згідно з умов яких Підрядники зобов`язуються своїми або залученими силами і засобами, у строки, встановлені в Договорах, виконати капітальний ремонт електродвигунів, зокрема у період з 01.02.2014 по 30.09.2015:

1) з ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Укртехстандарт» укладений Договір підряду № 36/14 від 01.04.2014 (т. 4 а.с. 178-179), за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів на загальну суму 286 500,00 грн., у т. ч. ПДВ 47750,00 грн. за адресою: м. Харків. вул. Котлова, 168. Виконання робіт по передплаті. Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії 31.12.2014.

При цьому, суди встановили, що виконання робіт підтверджується наступними актами здачі-приймання виконаних робіт № 18 від 17.07.2014 на суму 59700 грн. в т.ч. ПДВ 9950 грн., № 17 від 02.07.2014 на суму 40500 грн. в т.ч. ПДВ 6750 грн., № 36 від 27.04.2014 на суму 9300 грн. в т.ч. ПДВ 1550 грн., № 35 від 16.04.2014 на суму 12000 грн. в т.ч. ПДВ 2000 грн., № 34 від 14.04.2014 на суму 32700 грн. в т.ч. ПДВ 5450 грн., № 101 від 30.05.2014 на суму 9000 грн. в т.ч. ПДВ 1500 грн., № 100 від 14.05.2014 на суму 51000 грн. в т.ч. ПДВ 8500 грн., № 149 від 19.06.2014 на суму 33000 грн. в т.ч. ПДВ 5500 грн., № 148 від 05.06.2014 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 36 від 17.04.2014 на суму 9300 грн. в т.ч. ПДВ 1550 грн.;

2) з ТОВ «Компанія Продис» було укладено Договір підряду № 12/14 від 10.02.2014, за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів на загальну суму 54 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ-9 000,00 грн.). Виконання робіт підтверджується підписаним сторонами актом здачі-приймання виконаних робіт б/н від 28.02.2014;

3) з ТОВ «Блісторг» укладений Договір підряду №47/8/15 від 03.08.2015 (т. 3 а.с. 223), за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів на загальну суму 121 620,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20 270,00 грн.) за адресою: м. Харків. вул. Котлова, 168. Виконання робіт по передплаті. Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії до 31.12.2015.

Виконання робіт підтверджується підписаним сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 121 620,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20 270,00грн.) а саме: № 35 від 14.08.2015 на суму 50820 грн. в т.ч. ПДВ 8470 грн., № 34 від 07.08.2015 на суму 40800 грн. в т.ч. ПДВ 6800 грн., № 33 від 05.08.2015 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн.;

4) з ТОВ «Етеон Трейд» укладений Договір підряду № 32/15 від 06.05.2015 (т. 3 а.с. 209), за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів. Виконання робіт по передплаті. Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії до 31.12.2015

Виконання робіт підтверджується підписаним сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 45 000,00 грн. в т.ч. ПДВ-16 500,00грн., № 119 від 17.06.2015 на суму 39000 грн., в т.ч. ПДВ 6500 грн., № 69 від 29.05.2015 на суму 60000 грн. в т.ч. ПДВ 10000 грн.;

5) з ТОВ «Мобего» укладений Договір підряду № 21/07/14 від 21.07.2014 (т. 1 а.с. 51)., за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів за адресою: м. Харків. вул. Котлова, 168. Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії до 31.12.2014. Виконання робіт підтверджується підписаним сторонами актом здачі-приймання виконаних робіт № 28 від 23.07.2014.

6) з ТОВ «НВП «Статус» (код ЄДР: 39191364) було укладено Договір підряду №52/14 від 28.07.2014 (т. 2 а.с. 118), за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів на загальну суму 495 360,00 грн. (в т.ч. ПДВ-82 560,00 грн.) за адресою: м. Харків. вул. Котлова, 168. Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії до 31.12.2014.

Виконання робіт підтверджується підписаним сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт № 73 від 05.08.2014 на суму 50160 грн. в т.ч. ПДВ 8360 грн., № 74 від 18.08.2014 на суму 42000 грн. в т.ч. ПДВ 7000 грн., № 46 від 30.07.2014 на суму 59700 грн. в т.ч. ПДВ 9950 грн., № 343 від 13.11.2014 на суму 21000 грн. в т.ч. ПДВ 3500 грн., № 342 від 12.11.2014 на суму 15000 грн. в т.ч. ПДВ 2500 грн., № 182 від 24.09.2014 на суму 12300 грн. в т.ч. ПДВ 2050 грн. № 292 від 30.10.2014 на суму 10300 грн. в т.ч. ПДВ 1716,67 грн. , № 291 від 23.10.2014 на суму 25300 грн. в т.ч. ПДВ 4216,67 грн., № 290 від 10.10.2014 на суму 36000 грн. в т.ч. ПДВ 6000 грн., № 289 від 03.10.2014 на суму 25000 грн. в т.ч. ПДВ 4166,67 грн., № 288 від 02.10.2014 на суму 37500 грн. в т.ч. ПДВ 6250 грн. № 287 від 01.10.2014 на суму 54000 грн. в т.ч. ПДВ 9000 грн., № 176 від 02.09.2014 на суму 29000 грн. в т.ч. ПДВ 4833,33 грн., № 178 від 09.09.2014 на суму 40000 грн. в т.ч. ПДВ 6666,67 грн.;

7) з ТОВ «Торгова компанія «Біві Ант» укладений Договір підряду № 05/15 від 12.01.2015 (т. 1 а.с. 98), за яким Підрядник приймає на себе зобов`язання виконати капітальний ремонт електродвигунів. Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії до 31.12.2015.

Виконання робіт підтверджується підписаним сторонами актами здачі-приймання виконаних робіт № 326 від 16.04.2015 на суму 51000 грн. в т.ч. ПДВ 8500 грн., № 346 від 22.04.2015 на суму 18000 грн. в т.ч. ПДВ 3000 грн., 347 від 24.04.2015 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 327 від 20.04.2015 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 265 від 31.03.2015 на суму 16000 грн. в т.ч. ПДВ 2666,67 грн., № 233 від 16.03.2015 на суму 51000 грн. в т.ч. ПДВ 8500 грн., № 15 від 13.01.2015 на суму 25000 грн. в т.ч. ПДВ 4166,67 грн., № 16 від 16.01.2015 на суму 59700 грн. в т.ч. ПДВ 9950 грн., № 45 від 22.01.2015 на суму 21000 грн. в т.ч. ПДВ 3500 грн., № 67 від 28.01.2015 на суму 36000 грн. в т.ч. ПДВ 6000 грн., № 60 від 29.01.2015 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 101 від 02.02.2015 на суму 45000 грн. в т.ч. ПДВ 7500 грн., № 102 від 03.02.2015 на суму 54000 грн. в т.ч. ПДВ 9000 грн., № 122 від 11.02.2015 на суму 50300 грн. в т.ч. ПДВ 8383,33 грн., № 123 від 13.02.2015 на суму 39000 грн. в т.ч. ПДВ 6500 грн., № 124 від 16.02.201. на суму 21000 грн. в т.ч. ПДВ 3500 грн., № 7 від 24.04.2015 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 246 від 22.04.2015 на суму 18000 грн. в т.ч. ПДВ 3000 грн., № 27 від 20.04.2015 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 326 від 16.04.2015 на суму 51000 грн. в т.ч. ПДВ 8500 грн.

Крім того сторонами було укладено Договір підряду № 11/14 від 24.11.2014 (т. 1 а.с. 131), за яким Підрядник зобов`язався виконати капітальний ремонт електродвигунів на загальну суму 211 900,00 грн. (в т.ч. ПДВ-35316,67 грн.). Початок дії Договору з моменту підписання. Строк дії до 31.12.2014.

На виконання умов Договору сторонами підписано наступні акти здачі-приймання виконаних робіт № 82 від 02.12.2014 на суму 33000 грн. в т.ч. ПДВ 5500 грн., № 83 від 11.12.2014 на суму 30000 грн. в т.ч. ПДВ 5000 грн., № 84 від 25.12.2014 на суму 48000 грн. в т.ч. ПДВ 8000 грн., № 85 від 29.12.2014 на суму 18000 грн. в т.ч. ПДВ 3000 грн., № 6 від 30.12.2014 на суму 25000 грн. в т.ч. ПДВ 4166,67 грн., № 55 від 28.11.2014 на суму 57900 грн. в т.ч. ПДВ 9650 грн.

Також судами встановлено, що податкові зобов`язання нараховані внаслідок господарських правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «НВП «Статус» на підставі договору № 55/14 від 28.07.2014 (т. 2 а.с. 112-113), згідно якого ТОВ «НВП «Статус» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактури.

На виконання вказаного договору ТОВ «НВП «Статус» виписано видаткові та податкові накладні, а саме: видаткова накладна № 45 від 30.07.2014 на товар - провід ПСДКТ-Л 1,60*7,10 загальною вартістю 16800,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 80 від 08.08.2014 на товар - електрощиток, щіткотримач, кифе, лак, плівка та ін., загальною вартістю 57900 грн. 00 коп. з ПДВ; видаткова накладна №81 від 22.08.2014 на товар - сталь, стеклотекстолит, стрічка, прут, грунт, болт, шестигранник, заклепка та ін., загальною вартістю 53000,00 грн. з ПДВ, видаткова накладна № 82 від 27.08.2014 на товар провід ПСДКТ-Л 1,60*7,10, на загальну суму 15000,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 177 від 02.09.2014 на товар-щіткотримач КС304, вентилятор алюмінієвий, загальною вартістю 51948,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 180 від 11.09.2014 на товар-профіль, шайба, грунт, табличка, щіткотримач, круг, олово, трубка, стрічка та ін.. на загальну суму 46259,95 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 179 від 09.09.2014 на товар-щіткотримач, кифе, склотекстоліт, прут, сітка та ін.. на загальну суму 59992,05 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 296 від 10.10.2014 на товар-контролер КС304, щіткотримач ДТРН, провід ПСДКТ-Л 1,60*7,10 на загальну суму 58636,43 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 295 від 06.10.2014 на товар-профіль ПКМ, блок резісторов БР1 на загальну суму 58886,40 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 294 від 03.10.2014 на товар-елмікаформ. Кифе, квадрат, стекло ткань, скоба та ін. на загальну суму 59121,97 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 293 від 02.10.2014 на товар-контролер КС 304, блок резісторов, накладки, щіткотримач, брокет та ін.. на загальну суму 58255,20 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 345 від 18.11.2014 на товар-шпилька, клемна колодка, вентилятор обдува, щіткотримач, плівка та ін.. на загальну суму 53820,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 344 від 14.11.2014 на товар-контакт, ізолятор, кифе, сінтофлекс, болт, склотканина, квадрат, прут та ін.. на загальну суму 36000,00 грн з ПДВ.

Здійснення розрахунків за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «НВП «Статус» підтверджується платіжними дорученнями: № 562 від 24.09.2014 на суму 59700,00 грн., № 444 від 08.08.2014 на суму 57900,00 грн., № 486 від 22.08.2014 на суму 53000,00 грн., № 572 від 26.09.2014 на суму 46500,00 грн., № 534 від 11.09.2014 на суму 40000,00 грн., № 428 від 30.07.2014 на суму 16800,00 грн., № 3487 від 27.08.2014 на суму 15000,00 грн., № 577 від 30.09.2014 на суму 12000,00 грн., № 660 від 23.10.2014 на суму 59700,00 грн., № 664 від 24.10.2014 на суму 54000,00 грн. № 586 від 02.10.2014 на суму 37500,00 грн.. № 725 від 14.11.2014 на суму 36000,00 грн., № 684 від 30.10.2014 на суму 59700,00 грн., № 644 від 20.10.2014 на суму 24000,00 грн.

Податкові зобов`язання нараховані внаслідок господарських правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «ТК «Біві Ант» на підставі договору № 07/15 від 12.01.2015 (т. 1 а.с. 125), згідно якого ТОВ «ТК «Біві Ант» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «ТК «Біві Ант» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору: видаткова накладна № 44 від 22.01.2015 на товар-стрічка, плівка, провід, елмікаформ, шайба, шестигранник, круг та ін. на загальну суму 58200,00 грн., з ПДВ; видаткова накладна № 43 від 21.01.2015 на товар-лист, провід на загальну суму 34800,00 грн. з ПДВ.

Здійснення розрахунків за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «ТК «Біві Ант» підтверджується платіжними дорученнями: № 911 від 21.01.2015 на суму 34800,00 грн., № 917 від 22.01.2015 на суму 58200,00 грн.

Також, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ТК «Біві Ант» на підставі договору № 12/15 від 02.02.2015 (т. 1 а.с. 118), згідно якого ТОВ «ТК «Біві Ант» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «ТК «Біві Ант» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 131 від 18.02.2015 на товар-елміка, припой, грунт, болт, стрічка, провід та ін. на загальну суму 51000,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 125 від 11.02.2015 на товар-клемна колодка, вентилятор, крильчатка, провід та ін. на загальну суму 57900,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 103 від 02.02.2015 на товар-щіткотримач, сітка на загальну суму 45000,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 104 від 04.02.2015 на товар-профіль, підшипник, припой, сітка, шайба, лак, болт, стрічка та ін.. на загальну суму 30000,00 грн. з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію по вищевказаному договору між позивачем та ТОВ «ТК «Біві Ант» підтверджено платіжними дорученнями: № 1027 від 19.02.2015 на суму 18000,00 грн., № 963 від 04.02.2015 на суму 30000,00 грн., № 1019 від 18.02.2015 на суму 33000,00 грн., № 956 від 02.02.2015 на суму 45000,00 грн.. № 981 від 11.02.2015 на суму 50300,00 грн.

Крім того, позивач придбавав ТМЦ у ТОВ «ТК «Біві Ант» на підставі договору № 12/15 від 01.04.2015, згідно якого ТОВ «ТК «Біві Ант» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «ТК «Біві Ант» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 383 від 25.04.2015 на товар-щіткотримач, литол, підшипник, профіль, плівка, припой та ін. на загальну суму 49008,00 грн з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «ТК «Біві Ант» підтверджено платіжними дорученнями № 1289 від 27.04.2015 на суму 49008,00 грн.

Також, між ТОВ «ТК «Біві Ант» та позивачем було укладено договір № 13/14 від 24.11.2014 (т. 1 а.с. 128), згідно якого ТОВ «ТК «Біві Ант» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «ТК «Біві Ант» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 56 від 25.11.2014 на товар-круг, провід на загальну суму 42000,00 грн., з ПДВ; видаткова накладна № 57 від 28.11.2014 на товар-провід, лак, стрічка, підшипник та ін.. на загальну суму 46100,00 грн., з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «ТК «Біві Ант» підтверджено платіжними дорученнями: № 760 від 25.11.2014 на суму 42000,00 грн. № 773 від 28.11.2014 на суму 46100,00 грн.

Умовами договору № 21/14 від 01.12.2014 (т. 1 а.с. 114) визначено, що ТОВ «ТК «Біві Ант» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «ТК «Біві Ант» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 87 від 03.12.2014 на товар-контакт. Сегмент, кифе, стрічка, шайба та ін. на загальну суму 39305,90 грн., з ПДВ; видаткова накладна № 88 від 05.12.2014 на товар-профіль, квадрат, пружина, скоба, контакти та ін. на загальну суму 40861,20 грн., з ПДВ; видаткова накладна № 89 від 12.12.2014 на товар-профіль на загальну суму 40832,90 грн. з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «ТК «Біві Ант» підтверджено платіжними дорученнями: № 874 від 26.12.2014 на суму 18000,00 грн., № 814 від 12.12.2014 на суму 21000,00 грн., № 858 від 25.12.2014 на суму 28000,00 грн., № 838 від 22.12.2014 на суму 54000,00 грн.

Крім того, податкові зобов`язання нараховані внаслідок господарських правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «Українська компанія «Модус» на підставі договору № 9/14 від 19.01.2014, згідно якого ТОВ «Українська компанія «Модус» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ ««Українська компанія «Модус» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 35/14 від 22.01.2014 на товар-провід на загальну суму 36000,00 грн. з ПДВ; видаткову накладну № 35/14 від 15.01.2014 на товар-профіль на загальну суму 49800,00 грн. з ПДВ; видаткову накладну № 21/14 від 09.01.2014 на товар-щіткотримач, емаль, синтофлекс, сталь, шестигранник та ін. на загальну суму 58800,00 грн. з ПДВ; видаткову накладну № 23/14 від 10.01.2014 на товар-крильчатка, провід на загальну суму 27000,00 грн. з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «Українська компанія «Модус» підтверджено платіжними дорученнями: № 868 від 15.01.2014 на суму 27000,00 грн.. № 50 від 29.01.2014 на суму 36000,00 грн., № 883 від 22.01.2014 на суму 49800,00 грн., № 41 від 28.01.2014 на суму 58800,00 грн., № 52 від 30.01.2014 на суму 59700,00 грн.

Також, податкові зобов`язання нараховані внаслідок правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «Мобего» на підставі договору № 25/07/14 від 21.07.2014 (т. 1 а.с. 52), згідно якого ТОВ «Мобего» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «Мобего» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору, а саме: видаткову накладну № 27 від 23.07.2014 на товар-провід на загальну суму 23300,00 грн. з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «Мобего» підтверджено платіжними дорученнями: № 412 від 24.07.2014 на суму 23300,00 грн.

Крім того, податкові зобов`язання нараховані внаслідок правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «Ітаві» на підставі договору № 25/02 від 01.02.2014 (т. 4 а.с. 17-18), згідно якого ТОВ «Ітаві» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «Ітаві» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору, а саме: видаткова накладна № 131 від 03.02.2014 на товар-стрічка. лакотканина на загальну суму 58231,30 грн. з ПДВ, видаткова накладна № 132 від 07.02.2014 на товар-щіткотримач, крильчатка та ін. на загальну суму 47768,72 грн. з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «Ітаві» підтверджено платіжними дорученнями: № 108 від 25.02.2014 на суму 54000,00 грн., № 109 від 24.02.2014 на суму 52000,00 грн.

Податкові зобов`язання нараховані внаслідок правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ НВП «Укртехстандарт» на підставі Договору № 40/14 від 01.04.2014 (т. 4 а.с. 166-167) та Договору № 52/14 від 01.06.2014 (т. 4 а.с. 104), згідно якого ТОВ НВП «Укртехстандарт» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ НВП «Укртехстандарт» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 16 від 04.07.2014 на товар-елмікаформ, круг, кифе та ін. на загальну суму 57745,20 грн. з ПДВ, видаткова накладна № 15 від 02.07.2014 на товар-щіткотримач, статор та ін.. на загальну суму 448540,80 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 41 від 16.04.2014 на товар-провід на загальну суму 27516,32 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 38 від 04.04.2014 на товар-шестигранник, сталь та ін.. на загальну суму 53382,08 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 39 від 07.04.2014 на товар-щіткотримач та ін. на загальну суму 55701,60 грн з ПДВ; видаткова накладна № 40 від 11.04.2014 на товар-профіль на загальну суму 59820,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 37 від 01.04.2014 на товар-барабан на загальну суму 57780,00 грн., з ПДВ; видаткова накладна № 102 від 05.05.2014 на комплектуючі на загальну суму 55838,41 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 25 від 14.05.2014 на комплектуючі на загальну суму 53770,81 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 26 від 15.05.2014 на комплектуючі на загальну суму 10690,79 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 145 від 05.06.2014 на комплектуючі на загальну суму 57897,60 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 1456 від 06.06.2014 на комплектуючі на загальну суму 24337,91 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 147 від 30.06.2014 на комплектуючі на загальну суму 139864,49 грн. з ПДВ.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ НВП «Укртехстандарт» підтверджено платіжними дорученнями: № 235 від 30.04.2014 на суму 21000,00 грн., № 205 від 14.04.2014 на суму 32700,00 грн., № 210 від 16.04.2014 на суму 44000,00 грн., № 209 16.04.2014 на суму 44000,00 грн., № 220 від 24.04.2014 на суму 52800,00 грн., № 216 від 17.04.2014 на суму 59700,00 грн., № 282 від 28.05.2014 на суму 16500,00 грн., № 248 від 16.05.2014 на суму 51000,00 грн., № 289 від 30.05.2014 на суму 52800,00 грн.. № 354 від 27.06.2014 на суму 25000,00 грн., № 305 від 10.06.2014 на суму 36000,00 грн., № 352 від 26.06.2014 на суму 48000,00 грн., № 300 від 05.06.2014 на суму 56100,00 грн., № 3318 від 16.06.2014 на суму 57000,00 грн.. № 373 від 11.07.2014 на суму 24000,00 грн., № 3387 від 17.07.2014 на суму 38400,00 грн., № 361 від 04.07.2014 на суму 40200,00 грн.

Податкові зобов`язання нараховані внаслідок правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «Ексергія М» на підставі Договору № 28/14 від 31.03.2014, згідно якого ТОВ «Ексергія М» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «Ексергія М» виписана видаткова та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору на загальну суму 115200,00 грн., в. т.ч. ПДВ-19200,00 грн.

Розрахунки за отриману продукцію підтверджено платіжними дорученнями № 181 від 31.03.2014 на суму 57600,00 грн., № 182 від 31.03.2014 на суму 57600,00 грн.

Податкові зобов`язання нараховані внаслідок правовідносин, які виникли між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та ТОВ «Етеон Трейд» (код ЄДР: 39710532) на підставі договору № 12/15 від 01.04.2015, згідно якого ТОВ «Етеон Трейд» (постачальник) зобов`язується здійснити поставку матеріалів, а ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» (замовник) прийняти та сплатити за товар. Номенклатура, кількість, ціна товару та його загальна вартість визначається згідно рахунків-фактур. ТОВ «Етеон Трейд» виписано видаткові та податкові накладні на виконання умов вищевказаного договору видаткова накладна № 153 від 25.06.2015 на товар-колодка, провід, плівка та ін. на загальну суму 51000,00 грн. з ПДВ, видаткова накладна № 174 від 30.06.2015 на товар-профіль, круг та ін. на загальну суму 57000,00 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 70 від 29.05.2015 на товар-манжета, стрічка, заклепка та ін.. на загальну суму 60000,00 грн.

Розрахунки за отриману продукцію між позивачем та ТОВ «Етеон Трейд» підтверджено платіжними дорученнями: № 1468 від 25.06.2014 на суму 51000,00 грн., № 31397 від 29.05.2015 на суму 60000,00 грн. № 31482 від 30.06.2015 на суму 57000,00 грн.

Відтак, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про наявність факту передачі, отримання, використання та взаємних розрахунків за роботи за договорами, укладеними між позивачем, та його контрагентами, що підтверджено зазначеними вище первинними документами, що свідчить про те, що при укладанні та виконанні зазначених вище договорів дії суб`єктів господарювання були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків за укладеними правочинами.

Суди також слушно зауважили, що характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача.

При цьому, придбані позивачем ТМЦ та послуг з ремонту обладнання використовувались Товариством у власній господарській діяльності на виконання укладених договорів підряду (т. 6 а.с. 37-166), виконання яких також підтверджено актами здачі-надання послуг та калькуляціями на проведення капітального ремонту, укладеними між позивачем, як підрядником та контрагентами, як замовниками таких робіт (послуг) (т. 6 а.с. 167 250, т. 7 а.с. 1-112).

Разом з тим, як вірно встановили суди попередніх інстанцій та вбачається з акту перевірки, підставою для висновку податкового органу про наявність порушень з боку ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт, слугували матеріали щодо контрагентів позивача, які були використані при перевірці (дані інформаційної бази АІС «Податковий блок»; матеріали кримінального провадження передані на адресу Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від слідчого управління ГУ Національної поліції в Харківській області (листи від 11.03.2016 № 5984/119-24-2016, від 24.03.2016 № 5984/1/119-24-2016), податкова інформація від ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві про неможливість проведення зустрічної звірки TOB «НВП «Статус» за період вересень та грудень 2014 року передана листом від 17.03.2015 № 3848 /7/26-59-22-09, акт Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 31.03.2014 № 265/20-33-22-01-07/38161150 «Про неможливість проведення зустрічної звірки TOB «Українська компанія «Модус» щодо документального підтвердження фінансово-господарських відносин за січень - лютий 2014 року, податкова інформація від Основ`янської ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів Харківської області надана листом від 18.09.2014 № 5664/7/20-38-22-05-07 щодо неможливості проведення зустрічної звірки TOB «Науковуо-виробниче об`єднання «Укртехстандарт» по взаємовідносинам з наступними контрагентами покупцями та постачальниками товарів за період з 01.05.2014 по 31.05.2014, листа - застереження щодо TOB «Ексергія М» від 23.04.2015 № 3515/7/20-38-22-01-07 надісланий Основ`янською ОДПІ м. Харкова, якими не встановлено фактичного місцезнаходження контрагентів, а також виявлено відсутність виробничих потужностей, складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вказані обставини не можуть свідчити про не реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Суд також зазначає, що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Тому позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань по взаємовідносинам з наступними контрагентами покупцями та постачальниками товарів, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.

Отже, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.

Так, Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 у справі № 816/1959/17 вказав на те, що доводи податкового органу щодо не підтвердження руху товару по ланцюгу базуються лише на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, однак правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

В постанові від 04.12.2018 у справі №802/851/18-а Верховний Суд висловився про те, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Відтак, Суд звертає увагу, що суди попередніх інстанцій, посилаючись на принцип індивідуальної відповідальності платника, дійшли правильних висновків, що недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни тягне за собою відповідальність саме для таких контрагентів.

Аналогічна правова позиція у викладена в постановах Верховного Суду, зокрема, від 27.03.2018 у справі № 805/92/16-а та від 26.10.2023 у справі № 805/4817/15-а.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки та касаційній скарзі на неможливість проведення зустрічної звірки, то Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПК України контролюючі органи з метою отримання податкової інформації мають право проводити зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання, який є відображенням дій працівників податкових органів, не породжує правових наслідків для платника податків і, відповідно, не порушує його прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 810/4489/13-а та від 21.03.2018 у справі № 826/1106/14.

З огляду на що актом про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Щодо відсутності товаро-транспортних накладних, то Суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 за №363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними. Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення».

Товарно-транспортна накладна - це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки.

Відтак, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16 та від 17.01.2024 у справі № 320/2332/19.

Враховуючи викладене, відсутність ТТН не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій, а відтак не є підставою для не включення вартості придбаних товарів (послуг) до валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Більш того, суди встановили, що ТМЦ, що поставлялися контрагентами позивача не потребували наявності у власності позивача або винаймання транспортних засобів великої вантажопідйомності, оскільки для транспортування ТМЦ використовувався легковий автомобіль працівника підприємства, що підтверджується наданою копією технічного паспорту транспортного засобу.

Щодо посилання податкового органу в касаційній скарзі на те, що позивачем надано договори на перевезення вантажів, транспортно - експедиторські послуги з ТОВ «Транспортна компанія «САТ», ТОВ «Делівері», ІІП «Нічний експрес», ТОВ «Нова пошта», які не підтверджені відповідними товаро-транспортними накладними, накладними на вантаж, заявками та квитанціями на перевезення вантажу, замовленнями, як того потребують умови договорів, то вказані доводи є безпідставними, оскільки такі посилання на такі доводи відсутні в акті перевірки податкового органу, що свідчить про те, що останні не слугували підставою для прийняття оскаржуваних податкових рішень.

Відносно посилання податкового органу на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що документальна позапланова виїзна перевірка була проведена на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/5694/16-к, то колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними, оскільки податковим органом не обґрунтовано, яким чином вказані обставини можуть свідчити про нереальність господарських операцій.

Щодо посилання заявника на те, що апеляційним судом проігноровано той факт, що ТОВ «НВП «Статус», ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «УК Модус», ТОВ «Компанія продіс», ТОВ «Мобего», ТОВ «Ітаві», ТОВ «НВП «Укртехстандарт», ТОВ «Ексергія М», ТОВ «Етеон Трейд», ТОВ «Елісторг» засновані особами, які на прохання підписали якісь документи для відкриття фірми за що отримали відповідні кошти, то Суд зазначає про те, що акт перевірки від 04.04.2016 № 154/20-33-22-01-03/38278166 (т. 4 а.с. 199-250, т. 5 а.с. 1-117) містить посилання лише на протоколи допиту свідків, які, у розумінні вимог ч. 4 ст. 72 КАС України (у редакції, до 15.12.2017),не є вироком суду у кримінальному провадженні, а відтак не можуть свідчити про безтоварність господарських операцій.

Щодо наданих податковим органом вироків (т. 7 ас. 131-136), якими затверджено угоду про визнання винуватості щодо засновників двох підприємств, засновника ТОВ «Ітаві» ОСОБА_1 (за ч. 1 ст. 205 КК України, вирок від 06.04.2015 у справі № 646/3591/15-к) та ТОВ «ТК «Біві-Ант» засновник ОСОБА_2 (за ч. 1 ст. 205-1 КК України, вирок від 18.07.2016 у справі № 646/6316/16-к), то Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій вірно зауважили, що з даних вироків не вбачається встановлення факту нереальності господарських операцій з позивачем у спірні періоди.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Зокрема, в наведеній постанові Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Суд звертає увагу на те, що посилаючись на вказані кримінальні провадження, скаржник не доводить, що останні стосуються господарських операцій саме позивача з його контрагентами, які є спірними в даній справі, а матеріали справи не містять жодних відомостей про рух наведених ним кримінальних справ, з яких можливо було встановити які саме правовідносини, з якими контрагентами та за який період є предметом розслідування в кримінальних провадженнях.

Більш того, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, що встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень судами попередніх інстанцій. Наведення таких доводів також входить до предмету доказування у справі, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21).

Відносно посилання податкового органу в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки поясненням відповідача та тим обставинам, що акти приймання-передачі, калькуляції, рахунки-фактури, специфікації, видаткові накладні між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та контрагентами ТОВ «Мобего», ТОВ «НВП «Статус», ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «Ітаві», ТОВ «Ексергія М», ТОВ «НВП «Укртехстандарт», ТОВ «УК Модус» та іншими оформлені без зазначення посадових осіб, які їх підписали, то Суд вважає вказані доводи безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції надано оцінку таким твердженням податкового органу.

Більш того, колегія суддів зауважу, що такі посилання податкового органу відсутні в акті перевірки, а відтак не відображені в акті перевірки, як наслідок не були підставою для прийняття спірних податкових рішень.

Не можуть братися до уваги і доводи податкового органу, які зазначені в касаційній скарзі щодо того, що прибуткові накладні ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та контрагентів ТОВ «Мобего», ТОВ «НВП «Статус», ТОВ «ТК «Біві Ант», ТОВ «Ітаві», ТОВ «Ексергія М», ТОВ «НВП «Укртехстандарт», ТОВ «УК Модус» складені без зазначення даних відповідальних осіб. З боку позивача не зазначено розшифровку підпису особи, яка розвантажила та отримала вантаж, з боку контрагентів взагалі відсутні будь-які позначки (підпис, розшифровка, печатка), оскільки такі посилання податкового органу також відсутні в акті перевірки, а відтак не були підставою для прийняття спірних податкових рішень.

Відносно посилання скаржника на те, що позивачем жодними документами не підтверджено факт отримання товарів від зазначених контрагентів, транспортування, прийняття на облік, зберігання на складі, тощо та відсутня інформація щодо використаних матеріалів, розподілу їх на матеріали позивача та контрагентів, то Суд вважає вказані доводи безпідставними, оскільки останні спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документи, які було досліджено Судом вище.

Щодо посилання податкового органу на те, що позивачем надано договір оренди з ПАТ «Завод Промсвязь» відносно приміщення, однак не надано жодних доказів реального використання орендного приміщення, як складу з метою зберігання придбаних ТМЦ, а також позивачем не надано штатного розпису підприємства, однак відповідно до відомостей з баз даних, кількість працюючих дозволяла виконати роботи по ремонту двигунів власними силами без залучення сторонніх осіб, то вказані доводи також є безпідставними, зважаючи на відсутність таких обґрунтувань в акті перевірки. Більш того, відповідачем не надано суду жодних доказів, з яких можливо б було встановити достатню кількість працюючих осіб у позивача.

Щодо посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно враховано надані позивачем документи, які не надавались в ході перевірки, та до винесення спірних рішень, чим порушено приписи п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, за якими на платника податків покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом договорів. Підстави за яких позивачем не були надані документи саме до перевірки, судами не з`ясовані, тоді як врахування таких документів судами безумовно вказує на недотримання судами норм процесуального права, що призвело до неправильних висновків по справі, то колегія суддів зауважу, що, по-перше, в акті перевірки жодним чином податковим органом не зафіксовано не надання позивачем до перевірки первинних документів. По-друге, матеріали справи не містять жодних доказів, з яких можливо б було пересвідчитись, що податковий орган, перед початком перевірки, звертався до позивача із запитом про надання переліку первинних документів та такі документи не були надані позивачем. По-третє, відсутні акти податкового органу про ненадання документів платником податків до перевірки та/або під час такої перевірки.

Відносно посилання скаржника на те, що судами формально досліджено докази та матеріали справи, не враховано тих обставин, що договори між ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» та замовниками ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», ПрАТ «Львівській хімічний завод», ТОВ «Діорит» та іншими замовниками містять умову, відповідно до якої ТОВ «Український сервісний спеціальний ремонт» має виконувати зумовлені ремонті роботи власними силами і засобами, залучення субпідрядників умовами договорів не передбачено. Тоді як договором з ТОВ «Окін Фксіліті УА» передбачена можливість залучення субпідрядників лише за умови погодження із замовником, то Суд зауважує, що вказані обставини не можуть свідчить про нереальність господарських операцій між позивачем, як замовником та контрагентами, як виконавцями, оскільки підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Посилання податкового органу на те, що акти здачі-приймання робіт не містять розшифровки підпису уповноваженої особи, а також відсутні документи щодо сплати виконаних робіт є безпідставними, зважаючи на те, що такі доводи не зафіксовані в акті перевірки, а відтак не були підставою прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Підсумовуючи викладене, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі № 820/5088/16, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Cудді В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк