Справа № 320/11085/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 липня 2024 року 320/11085/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий Дім" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий Дім" з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 25.08.2023 №4194-п.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі, оскільки у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий Дім" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2023 № (справа №320/10536/24).

Податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 № прийнято за результатом реалізації оскаржуваного у даній справі наказу Головного управління ДПС у м.Києві від 25.08.2023 №4194-п.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до перевірки, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Виходячи з наведеного Велика Палата Верховного Суду не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки від 10 жовтня 2016 року № 1336, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Розглядаючи зазначену заяву, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС в м. Києві прийнято наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» () від 25 серпня 2023 року №4194-п.

На підставі оскаржуваного наказу податковим органом проведено перевірку, за результатами якої прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 №.

Податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 № товариством оскаржено до Київського окружного адміністративного суду (справа № 320/10536/24).

Відповідно до пункту 81.1. статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, в тому числі, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Тобто, наказ про проведення перевірки повинен обов`язково містити підстави для проведення перевірки, визначені ПК України.

Зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що він прийнятий на підставі статей 20, 77, 82 ПК України, пункту 2 частини 1 статті 13 та статті 25 розділу IV Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до розпорядчої частини оскаржуваного наказу передбачено провести документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» з 20.09.2023 року по дату завершення перевірки, тривалістю 10 робочих днів.

Як слідує з оскаржуваного наказу, підставою для його прийняття є посилання на статтю 77 ПК України, яка регламентує загальний порядок проведення документальних планових перевірок, проведення яких на момент прийняття наказу було зупинено. Водночас, інших підстав для проведення перевірки наказ не містить.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» введено мораторій на проведення документальних планових та позапланових перевірок з 24.02.2022.

При цьому, 01.08.2023 року набрав чинності Закон №3219-ІХ, яким пункт 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено підпунктом 69.35, яким визначено спеціальні положення щодо виключного кола суб`єктів, яких може бути включено до плану- графіка проведення документальних планових перевірок, а саме:

платники податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції;

платники податків, які здійснюють діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес);

платники податків, які надають фінансові, платіжні послуги.

При цьому, формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок та внесення змін до нього здійснюються без урахування вимог, передбачених пунктом 77.2 статті 77 цього Кодексу.

Документальні планові перевірки платників податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції, організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес), та платників податків, які надають фінансові, платіжні послуги, можуть розпочинатися не раніше ніж через ЗО календарних днів, наступних за датою оприлюднення оновленого плану-графіка, за умови надіслання (вручення) таким платникам (їх представникам) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Таким чином, підпункт 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначає відмінні від статті 77 ПК України підстави для проведення документальної планової виїзної перевірки, а саме: спеціальне коло суб`єктів, які підлягають перевірці; спеціальний порядок формування плану-графіку та внесення змін до річних планів-графіків; спеціальний порядок повідомлення платників податків про перевірку.

Натомість, оскаржуваний наказ не містить посилання на підпункт 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України як на підставу для його прийняття, а тому у відповідача була відсутня законна підстава для прийняття оскаржуваного наказу, а оскаржуваний наказ не містить обов`язкову до зазначення підставу для проведення перевірки, визначену ПК України.

Верховний Суд у постановах від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а та від 21.12.2022 у справі №500/1331/21 зазначив: формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Як встановлено судом, податковим органом проведено перевірку позивача та за результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2023 №.

Отже, позивачем допущено податковий орган до перевірки.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Так, Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову від 08.09.2021 року у справі №816/228/17, не погодилася із висновками судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" необхідно тлумачити у широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, враховуючи правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, у постанові від 08.09.2021 зазначено, що хоча Велика Палата Верховного Суду закрила провадження у справі саме на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, все ж суд роз`яснив, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного виду судочинства.

Разом із тим, необхідно зазначити, що з огляду на висновки, сформовані у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду, позивач не позбавлений можливості посилатись на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішення (рішень), що прийняті за результатами такої перевірки.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 142, 189, 194, 205, 238 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ГУ ДПС у м. Києві про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий Дім" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Лапій С.М.