Справа № 300/3049/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/3049/24 пров. № А/857/12261/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засіданняІльчишин Н.В. Демидюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін у м. Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Матуляка Я.П., дата складення повного тексту рішення суду - 10 травня 2024 року) у справі № 300/3049/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_2 від 09.03.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_2 від 09.03.2023.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, просп. Л. Українки, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що за загальним правилом солідарний обов`язок боржників означає, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тобто, посилання суду першої інстанції на необґрунтованість стягнення усієї суми виконавчого збору із позивача, який є солідарним боржником, не відповідає самій суті солідарного обов`язку. Зазначає, що ст.27 Закону передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника, судом першої інстанції не конкретизовано, яку норму порушив державний виконавець. Крім того, апелянт вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, передбачений ст.287 КАС України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представники позивача повідомлені шляхом надіслання повісток, ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник відповідача Лисенчук О.В. надала пояснення та підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Бойко З.Р. в судовому засіданні надали пояснення та заперечили проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума, що підлягає примусовому стягненню, у тому числі у випадку солідарного стягнення заборгованості, відповідно до виконавчого документа.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню, то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника чи усі 10% лише з одного боржника, є порушенням ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.

Отже, за наведених обставин, оскільки розмір виконавчого збору по одному виконавчому документу при солідарному зобов`язанні не збільшується на кількість солідарних боржників, виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з лише з одного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця від 09.03.2023 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_3 з ОСОБА_1 не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправною та підлягає скасуванню, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Рутковською М.З. 21.01.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №345/5126/13-ц, виданого 23.04.2015 Калуським міськрайонним судом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" 528 119,76 доларів США, що становить 4 190 455,68 гривень (а.с.16).

Листом від 22.02.2023 ПАТ КБ "Приват Банк" просив повернути виконавчий лист №345/5126/13-ц (а.с.18).

09.03.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастком Ю.М. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 52 511,98 доларів США та 321,90 грн виконавчого збору (а.с.20).

10.03.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастком Ю.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з виконання постанови НОМЕР_3 від 09.03.20223 про стягнення з ОСОБА_1 52 511,98 доларів США та 321,90 грн виконавчого збору (а.с.22-25).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що першочерговим є вирішення питання про належне з`ясування судом першої інстанції обставин дотримання позивачем строку звернення з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно приписів ч.5 ст. 74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.03.2023 державним виконавцем рекомендованим листом за вихідним №957 надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з ідентифікатором доступу, який повернувся без вручення у зв`язку із закінченням термінів зберігання (а.с.86).

Відповідно до положення абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Також, як встановлено судом, 04.05.2023 за вхідним №9406 на адресу відповідача надійшло клопотання від ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Зокрема, у даному клопотанні ОСОБА_1 вказав що через додаток дія йому стало відомо про винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та просив надати належним чином засвідчену копію листа AT КБ "Приватбанк" від 02.03.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_3, а також належним чином засвідчену копію постанови про стягнення виконавчого збору у даному провадженні (а.с.89).

Отже, виходячи із змісту обумовленого клопотання ОСОБА_1 від 02.05.2023 йому було відомо про винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

На вказане клопотання позивача, відповідачем 29.05.2023 підготовлено лист за вих.№32194 про надіслання позивачу копії листа AT КБ "Приватбанк" від 02.03.2023 та постанову про стягнення виконавчого збору НОМЕР_3 від 09.03.2023 (а.с.90). Однак, доказів направлення вказаної відповіді на адресу позивача та /або вручення йому вказаного листа особисто суду не надано.

Також, як встановлено судом, 28.02.2024 за вхідним номером 2621/25.5-26 до відповідача надійшов адвокатський запит №26/02/24АЗ/1 від 26.02.2024, в порядку ст. 20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від адвоката Бойко Зоряни Романівни, яка представляє інтереси позивача про надання повної інформації про наявність або відсутність відкритих виконавчих проваджень, щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , інформацію коли були відкриті виконавчі провадження та коли відбувалось повернення виконавчих листів (із зазначенням календарних дат), надання копії матеріалів всіх відкритих проваджень (в тому числі копію листа стягувача від 02.03.2023 про повернення без виконання виконавчого листа №1622/9158/2012 на підставі якого 10.03.2023 було завершене виконавче провадження НОМЕР_3). У вказаному адвокатському запиті представник позивача - адвокат Бойко Зоряна Романівна просила надіслати запитувані документи на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.78-79).

04.03.2024 на зазначену у адвокатському запиті №26/02/24АЗ/1 від 26.02.2024 електронну адресу державним виконавцем надіслано відповідь адвокату Бойко Зоряні Романівні та ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ( дана електронна адреса ОСОБА_1 вказана у позовній заяві та у адвокатському запиті представника позивача), що додатково підтверджує про те, що позивачу були відомі всі винесені постанови державного виконавця у виконавчих провадженнях, які перебували на примусовому виконанні у відповідача в тому числі і оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 03.03.2023 року (а.с.87-88).

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач дізнався про оскаржувану постанову 04.03.2024 року. При цьому, до суду з даним позовом звернувся 22.04.2024, тобто з порушенням строків, передбачених ст.287 КАС України.

Так, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року встановлено ОСОБА_1 строк для подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду заяви про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом у справі № 300/3049/24 та поновлення пропущеного процесуального строку у цій справі тривалістю - до 15 липня 2024 року.

12.07.2024 року представником позивача - адвокатом Бойко Зоряною Романівною подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку подання адміністративного позову у справі № 300/3049/24 про визнання протиправною та скасування постанови НОМЕР_3 від 09.03.2024 року та поновлення позивачу строку на звернення з адміністративним позовом у справі № 300/3049/24.

В обґрунтування вказаного клопотання представник позивача зазначила, що про винесення 09 березня 2023 року оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 52 511,98 доларів США та 321,90 грн. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 позивач дізнався при встановленні на своєму смартфоні додатку «ДІЯ» лише 26 лютого 2024 року. Коли був встановлений цей додаток, то у розділі «Сервіси» у вкладці «Виконавчі провадження» побачив дану інформацію.

Одразу, 26 лютого 2024 року звернувся до адвоката Бойко З.Р. про надання правової допомоги. В той же день, було направлено адвокатський запит до відповідача про надання інформації про наявність відкритих щодо позивача виконавчих проваджень. 06.03.2024 року Позивач отримав лист Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №26343 від 04.03.2024 року в якому направлено відповідь на адвокатський запит № 26/02/24АЗ/1 від 26.02.2024 року з копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень. Дана відповідь на адвокатській запит, звичайно містить інформацію про існування оскаржуваної постанови, проте, копії цієї постанови позивач не отримав.

Окрім того представник позивача зазначив, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 52 511,98 доларів США та 321,90 грн. від 09 березня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відправлена позивачу на адресу: АДРЕСА_2 . Проте, позивач м. Калуші не проживає з 2007 року.

Також вказує, що 10 квітня 2024 року представником позивача по довіреності Щербінським Р.Л. було подано заяву до відповідача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 з зазначенням точної дати та години ознайомлення.

11 квітня 2024 року представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 про що проставлено відмітку на оригіналі заяви від 10 квітня 2024 року, яка знаходиться у Відповідача.

Отож, позивач стверджує про те, що про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався лише 11.04.2024 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження його представником.

Разом з тим, колегією суддів відхиляються наведені у названому клопотанні доводи з приводу того, що про оскаржувану постанову позивач дізнався лише 26 лютого 2024 року при встановленні на своєму смартфоні додатку «ДІЯ», позаяк у своєму власноручному клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи від 02.05.2023 року та про надання копій оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_3 (а.с. 89) позивач вказав, про наявність у нього уже на той час (02.05.2023) встановленого додатку «ДІЯ», з якого він дізнався про повернення виконавчого документу у вказаному виконавчому провадженні.

Отож, звертаючись до відповідача з вказаним клопотанням від 02.05.2023, позивач мав доступ до додатку «ДІЯ» та володів інформацією про винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

Також колегією суддів відхиляються доводи позивача з приводу того, що з 2007 року він не проживає у місті Калуші (оскільки з березня 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 .), як підставу для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, позаяк звертаючись до відповідача 04.05.2023 року з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи від 02.05.2023 року та про надання копій постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_3 (а.с. 89) позивач вказав адресу проживання та контактування з ним: АДРЕСА_2 . При цьому, про зміну адреси свого проживання позивач відповідача не повідомляв.

Крім того, з листа відповідача №26310 від 04.03.2024 року направленого представнику позивача Бойко З.Р. на її адвокатський запит №26/02/24А3/1 від 26.02.2024 убачається, що вказаним листом повідомлено позивача в особі уповноваженого представника про винесення відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 52 511,98 доларів США та 321,90 грн. від 09 березня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Вказаний лист відповідача разом із додатками копіями постанов був направлений уповноваженому представнику позивача Бойко З.Р. 04.03.2024 року на електронну адресу, зазначену у обумовленому адвокатському запиті. Підтвердженням чого є а. с. 83-85, 88.

Крім того листом №26343 від 04.03.2024 року адресованим позивачу, відповідач разом із додатками направлено на електронну адресу позивача (яка зазначена у позовній заяві) зазначену відповідь на адвокатський запит представника позивача разом із додатками.

Як наслідок, позивач та його представник за наслідками отримання 04.03.2024 року відповіді на вказаний адвокатський запит володіли повною інформацією з приводу винесення оскаржуваної постанови.

Стосовно ж доводів позивача про ознайомлення 11 квітня 2024 року представником позивача з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 про що проставлено відмітку на оригіналі заяви від 10 квітня 2024 року, то колегія суддів зазначає, що будучи достеменно обізнаним з 02.05.2023 року про винесення відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_3 (за наслідками доступу до додатку «ДІЯ» про що було зазначено у клопотанні позивача від 02.05.2023 року, а.с. 71) та отримавши повторно інформацію про винесення вказаної постанови у відповіді на адвокатський запит - 04.03.2024 року (а.с.82-85,87,88) ні позивач, ні його представники впродовж тривалого часу жодних активних дій до 10.04.2024 року (звернення з клопотанням про ознайомлення) для оскарження вказаної постанови не вчинили.

При цьому, жодних об`єктивних обставин та перепон незалежних від волі особи для невідкладного ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зверненням до суду з позовом про оскарження вказаної постанови у визначений строк суду апеляційної інстанції не привели.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені представником позивача причини у клопотанні від 12.07.2024 року не є поважними, позаяк не перешкоджали позивачу активно розпоряджатися своїми правами в ході названого виконавчого провадження в тому числі і щодо оскарження спірної постанови.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом, проте таких позивач не зазначив.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

За умови виявлення належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Виходячи з наведеного, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду та не наведенням поважних причин пропуску такого строку, наявні підстави для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції та залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі №300/3049/24 - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року