Справа № 440/1147/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 р. Справа № 440/1147/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 01.03.24 у справі № 440/1147/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 26.04.2022, зобов`язавши при цьому ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити такий перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 26.04.2022.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 26.04.2022 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019-2021 роки, починаючи з 26.04.2022.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1211 грн 20 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи. Наводить обставини справи, вказує на їх неврахування судом першої інстанції. Зазначає про відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки для обчислення розміру пенсії позивача, оскільки зазначений показник застосовується при первинному призначенні пенсії у 2022 році, а не при переході з одного виду пенсії на інший. Звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом у цій справі, оскільки позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 з 26.04.2022, а з позовом позивач звернувся 30.01.2024.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Полтавській області, де з 30.12.2014 отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівник освіти.

Як зазначив відповідач у відзиві, з 31.12.2014 виплату пенсії позивачу призупинено у зв`язку з працевлаштування на посаду, яка давала право на пенсію за вислугу років (а.с. 25).

З досягненням 22.04.2022 пенсійного віку позивач 26.04.2022 звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 59-61).

Рішенням ГУ ПФУ у Чернігівській області від 26.04.2022 за № 44 позивачу здійснено перерахунок пенсії із переведенням на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 77). При проведенні перерахунку пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки на рівні 3764,40 грн та осучаснений до рівня 6186,32 грн, внаслідок чого розмір пенсії склав 4314,17 грн (а.с. 78-86).

05.01.2024 адвокат позивача звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки, у відповідь на яку листом ГУ ПФУ від 10.01.2024 за № 1600-0204-8/2098 заявника поінформовано про те, що йому первинно призначено пенсію за вислугу років (працівники освіти) з 30.12.2014. З 31.12.2014 виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка давала право на пенсію за вислугу років. Згідно із заявою від 26.04.2022, зареєстрованою за № 1079, ОСОБА_1 переведений на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26.04.2022. Враховуючи пункт 3 статті 45 Закону, для обчислення пенсії за віком застосовано середній показник заробітної плати 6186,32 грн (показник за 2014-2016 роки 3764,40, збільшений на коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати 1,17, 1,11, 1,11, 1,14), який враховувався б йому при обчисленні пенсії за вислугу років. Розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з 26.04.2022 становив 4314,17 грн. З 01.03.2023 для обчислення пенсії ОСОБА_1 застосовується середній показник заробітної плати 7405,03 грн (3764,40 х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197). Розмір пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2023 становить 5151,37 грн. Розрахунок пенсії ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного пенсійного законодавства, провести перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні з 2019 - 2021 роки у розмірі 10846,37 грн немає підстав (а.с. 8).

Позивач, уважаючи мотиви відмови протиправними, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у застосуванні при обчисленні пенсії згідно із Законом № 1058-IV середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, тобто показника середньої заробітної плати, який має враховуватися за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом № 1058-IV, з огляду на що зобов`язав відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019-2021 роки, починаючи з 26.04.2022.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з цим статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У свою чергу, за змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить на користь висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Тобто показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Отже, у випадку коли особі було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.

Як убачається з матеріалів справи, у 2014 році позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач у 2022 році звернувся вперше.

Отже, отримуючи пенсію за вислугу років, позивач не користувався жодним із видів пенсій, встановлених Законом № 1058-ІV, а тому, звернувшись до пенсійного органу із заявою від 26.04.2022 про призначення пенсії за віком, позивач використав право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону № 1058-ІV вперше, та перейшов з одного виду пенсії на інший.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмовляючи позивачу в перерахунку пенсії за віком згідно з частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, відповідач помилково ототожнює поняття "переведення на інший вид пенсії" та "призначення пенсії", внаслідок чого в розрахунку пенсії з 26.04.2022 відповідачем неправомірно враховані показники середньої заробітної плати (доходу) в Україні не за той період, як це має бути для пенсії, яка призначена вперше відповідно до Закону № 1058-IV.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у застосуванні при обчисленні пенсії згідно із Законом № 1058-IV середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, тобто показника середньої заробітної плати, який має враховуватися за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом № 1058-IV, і відповідні дії відповідача є протиправними.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у постанові від 31.10.2018 у справі № 577/2576/17, правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.01.2022 у справі № 528/639/17.

Особі, якій була призначена та виплачувалася пенсія на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія повинна обчислюватися на підставі положень ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як вперше призначена.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.01.2022 року у справі № 528/639/17 від 06.03.2018 у справі №520/6664/17, від 05.07.2018 у справі № 565/645/17, від 22.01.2019 у справі № 577/2457/17, від 14.02.2018 у справі № 465/5246/17, від 06.02.2019 у справі № 333/1856/17.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019-2021 роки, починаючи з 26.04.2022, є обґрунтованим і законним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, то такі є безпідставними, оскільки про відмову у застосуванні середнього показника заробітної плати за 2019-2021 роки позивач дізнався, отримавши листа ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.01.2024 за № 1600-0204-8/2098, після чого 30.01.2024 звернувся до суду з відповідним позовом без зволікань. Тобто шестимісячний строк звернення до суду з позовом не пропущено, що підтверджується матеріалами справи та обставинами, встановленими судовим розглядом.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення допущено описку в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 26.04.2022 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, а не за 2019-2021 роки, проте така може бути виправлена у порядку, визначеному статтею 253 КАС України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 440/1147/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Курило В.Б. Русанова