Справа № 240/27007/23
Суддя: Мойсюк М.І
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27007/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Мойсюк М.І

27 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мойсюка М.І

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвина Д.С.,

представника позивача - Хомутова Г.В.

представника відповідача - Савицької І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Харчовий Альянс ЕКО" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Український Харчовий Альянс Еко" звернулося з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, в якому просило:

- визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №1 від 11.08.2023, форми "В4", в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року на суму 1 935 416,25 грн., №1 від 11.08.2023, форми "ПН", в частині попередження про необхідність складання податкових накладних та їх реєстрації в єдиному реєстрі податкових накладних на суму 1 935 412,09 грн. та нарахування штрафу у сумі 3 400,00 грн.

Товариство посилалося на те, що відповідач провів планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Український Харчовий Альянс Еко" з питань контролю за дотриманням податкового, валютного іншого законодавства та законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 28.04.2017 по 30.06.2021 роки. За результатами перевірки контролюючий орган склав акт №12279/06-30-07-15/41310445 від 03.12.2021 року, в якому зазначив про порушення позивачем: п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200 ПК України у результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за червень 2021 року на суму 2 043 273,00 грн.; п.198.5 ст.198, п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України в результаті чого не складено та не зареєстровано у ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 2 466 607,64 грн., у зв`язку з чим прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Вважаючи податкові рішення-повідомлення протиправними товариство просило про задоволення позову.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №1 від 11.08.2023 року на суму 1 935 416,25 грн. та №1 від 11.08.2023 року на суму 3 400,00 грн., а також стягнуто з останнього на користь позивача 29 524 грн. судового збору і 7 000 грн. на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у Житомирській області, посилаючись на неповне з`ясування і невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Зокрема, на думку відповідача суд першої інстанції не врахував того, що Товариство неправильно списало фактичні витрати по вирощуванню агропродукції, а відповідно здійснило облік такої. Невідповідність є і стягнення судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 25.10.2021 по 26.11.2021 податковим органом проводилась планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Український Харчовий Альянс Еко" з питань контролю за дотриманням податкового, валютного іншого законодавства та законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 28.04.2017 по 30.06.2021.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №12279/06-30-07-15/41310445 від 03.12.2021, у якому встановлені наступні порушення ТОВ "Український Харчовий Альянс Еко":

- п.188.1 ст. 188, п. 189.1. ст. 189, п.198.5. ст. 198 п. 200.1 п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), у результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього на суму на суму 2043273,00 грн., в тому числі: за червень 2021 року на суму 2043273,00 грн.

- п.198.5. ст. 198., п.201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого не складено та не зареєстровано у ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 2 466 607,64 грн., (обсяг постачання 9 680 531,80 грн.), а саме:

- за грудень 2017 - 31.12.2017 року на суму ПДВ 873,55 грн., (обсяг постачання 4 367,75 грн.):

- за січень 2019 - 31.01.2019 року в сумі 25 164,80 грн., (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за лютий 2019 - 28.02.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за березень 2019 - 31.03.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за квітень 2019 - 30.04.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за травень 2019 - 31.05.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за червень 2019 - 30.06.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за липень 2019 - 31.07.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за серпень 2019 - 31.08.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за вересень 2019 - 30.09.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за жовтень 2019 - 31.10.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за листопад 2019 - 30.11.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за грудень 2019 - 31.12.2019 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за грудень 2019 - 31.12.2019року на суму ПДВ 1 404 910,81 грн. (обсяг постачання 7 024 554,05 грн.);

- за січень 2020 - 31.01.2020 року на суму ПДВ 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за лютий 2020 - 29.02.2020 року на суму ПДВ 25 164,8 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за березень 2020 - 31.03.2020 року на суму 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за травень 2020 - 31.05.2020 року на суму 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за червень 2020 - 30.06.2020 року на суму 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.);

- за червень 2020 - 04.06.2020 року на суму ПДВ 1 861,20 грн. (обсяг постачання 9 306,00 грн.):

- за липень 2020 - 31.07.2020 року на суму 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за вересень 2020 - 30.09.2020 року на суму 25 164,80 грн. (обсяг постачання 125 824,00 грн.):

- за грудень 2020 - 31.12.2020 року на суму ПІДВ 530 501,28 грн. (обсяг постачання 2 652 506,41 грн.).

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, встановленими в акті перевірки, позивачем подано заперечення.

Розглянувши подані заперечення, ГУ ДПС в Житомирській області листом від 18.01.2022 за №846/6/06-30-07-15 висновки з результатами перевірки (акт від 03.12.2021р. №12279/06-30-07-15/41310445) по ТОВ "Український харчовий альянс ЕКО" залишено без змін.

Товариством було подано скаргу на податкові повідомлення-рішення, оскільки податковим органом під час проведення перевірки було не правильно застосовано норми господарського, цивільного та податкового законодавства, позивач подав скаргу до ДПС України з вимогою скасувати податкові повідомлення рішення №, №, , №, № та № від 21.01.2022.

Рішенням від 08.07.2022 за №6901/6/99-00-06-01-01-06 ДПС України скаргу ТОВ "Український харчовий альянс ЕКО" задоволено частково, зокрема, скасовано ППР ГУ ДПС у Житомирській області від 21.01.2022 № та №; ППР ГУ ДПС у Житомирській області від 21.01.2022 №, №, № в частині заниження грошових зобов`язань з ПДВ та завищення від`ємного значення ПДВ у результаті збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 528 460,80 грн за січень 2019 року - вересень 2020 року та у відповідній частині застосовані штрафні санкції відповідно до п.123.1 ст.123 та п.1201.2 ст.1201 ПК України, а в інших частинах зазначені ППР - залишено без змін; ППР ГУ ДІС у Житомирській області від 21.01.2022 № - залишено без змін.

В свою чергу, як зазначено позивачем, відповідач враховуючи рішення ДПС України, прийняв замість вказаних трьох податкових повідомлень-рішень два нових, зокрема:

- №1 від 11.08.2023, форми "В4", в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року на суму 1 935 416,25 грн.;

- №1 від 11.08.2023, форми "ПН", в частині попередження про необхідність складання податкових накладних та їх реєстрації в єдиному реєстрі податкових накладних на суму 1 935 412,09 грн. та нарахування штрафу у сумі 3 400,00 грн.

Позивач, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

У підпункті 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 ПК України визначено, що податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків.

Податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України закріплено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Положеннями статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Пунктами 198.1, 198.3 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Абзацом 5 пункту 198.3 статті 198 ПК України закріплено, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, підпункт «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначає, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплений у статті 200 ПК України.

Згідно з пунктом 200.1 цієї правової норми сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 закріплено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.1 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Так, в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що ТОВ "Український харчовий альянс ЕКО" не віднесено до об`єкта оподаткування з податку на додану вартість, списані ТМЦ та товари для невиробничого використання, а саме:

- в грудні 2017 року списані кондитерські вироби на невиробничу сферу, на загальну суму 4 367,75 грн. (акт списання №94 від 31.12.2017 року);

- в червні 2020 року списані ТМЦ (емаль алкідна, OSB, подложка лист Winnpol, акт на списання №2 від 04.06.2020року, Д-т949 К-т 205) як благодійна допомога згідно листа №01-22/88 від 12.05.2020 від Холосненської СЗШ на загальну суму 9 306,00 грн.

Тому на порушення п.188.1 ст. 188, п. 189.1. ст. 189, п.198.5. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ТОВ «Український харчовий альянс ЕКО» занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 735,00 грн., в тому числі за грудень 2017 року на суму 874,00 грн. (4 367,75*20%) за червень 2020 року на суму 1 861,00 грн. (9 306,00 *20%).

Згідно п. 201.1 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Враховуючи вищезазначене та на порушення п.201.1, 201.10 ст.201 ПКУ підприємством не складено та не зареєстровано податкову накладну в ЄРПН за грудень 2017 року, а саме 31.12.2017 року на суму ПДВ 873,55 грн., за червень 2020 року, а саме 04.06.2020 року на суму ПДВ 1 861,20 грн.

За результатами перевірки встановлено, що ТОВ "Український харчовий альянс ЕКО" згідно даних бухгалтерського обліку та статистичної звітності №4-сг, затвердженої наказом Держстату від 06.07.2018 №133 в 2019 році засіяно 1 300,26 га. кукурудзи на зерно.

Протягом жовтня та листопада 2019 року проводився збір готової продукції та було проведено перевезення кукурудзи 3 класу, згідно договору №23/19 від 02.09.2019 з поля до елеватора ТОВ «Порттрансбуд» код 39825870 в кількості 4730240 кг., що підтверджується актами виконаних робіт №385 від 31.10.2019 року в кількості 3800220кг. та №421 від 26.11.2019 року в кількості 930020кг. В листопаді 2019 року з елеватора товариством було проведено реалізацію кукурудзи 3 класу та відходів 1-ІІ категорії в кількості 4363684кг. наступним контрагентам ТОВ «Амбар експорт БКВ» (видаткова накладна №30 від 26.11.2019 кукурудза врожаю 2019 року в кількості 4169000кг. на загальну суму 14 383 050,00 грн.,) ТОВ «Полісся-Сільгосп-Агро» (видаткова накладна №29 від 25.11.2019 відходи кукурудзи в кількості 194684 кг. на загальну суму 369 898,82 грн.). Решту продукції в кількості 366556 кг. згідно акту-розрахунку №114 від 26.11.2019 року який видав елеватор ТОВ «Порттрансбуд» було списано (Дт 231 Кт 271) як відходи ІІІ категорії в кількості 21980 кг., нестачі в масі за рахунок зниження вологості по формулі 7,27% в кількості 343689 кг. та природний убуток при зберіганні зерна 0,019% в кількості 887кг.

Станом на 01.12.2019 року, згідно даних бухгалтерського обліку, а саме рахунку 271 «Продукція рослинництва» залишки кукурудзи відсутні (реалізовані, списані), що також підтверджується статистичною звітністю №29-сг яка затверджена наказом Держстату №133 від 06.07.2018 ТОВ "Український харчовий альянс ЕКО" в грудні 2019 року проведено списання витрат по вирощуванню кукурудзи в сумі 7 024 554,07 грн., (Дт 94 Кт 23). Враховуючи вищезазначене товариством списані фактичні витрати по вирощуванню кукурудзи після її збору та реалізації, тобто дані витрати не пов`язані з вирощуванням кукурудзи, використані не в господарській діяльності платника податку, та свідчать про загибель урожаю (часткову).

Тому, на думку податкового органу, в порушення п.188.1 ст. 188, п. 189.1. ст. 189, п.198.5. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ТОВ "Український харчовий альянс ЕКО" в грудні 2019 року занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 404 911,00 грн. (7024554,07х20%).

Враховуючи вищезазначене та на порушення п.201.1, 201.10 ст.201 ПКУ підприємством не складено та не зареєстровано податкову накладну в СРПН за грудень 2019 року, а саме 31.12.2019 року на суму ПДВ 1404910,81 грн.

Позивач частково визнає висновки відповідача про допущення порушень, відображених в Акті перевірки та ППР, а саме:

- ППР №5 від 21.01.2023 щодо не складених податкових накладних та не зареєстрованих податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних в грудні 2017 році на суму 873,55 грн та в червні 2020 року на суму 1 861,20 грн, а також у частині нарахування штрафу в сумі 218,39 грн у зв`язку з порушенням позивачем строків реєстрації податкових накладних з ПДВ на суму 873,55 грн;

- ППР № від 21.01.2023 щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року на суму 2 734,75 грн (1 861,20+873,55).

Фактично, в акті перевірки контролюючий орган прийшов до висновку про те, що витрати позивача у сумах 7 024 554,07 грн у 2019 році та 2 652 506,41 грн у 2020 році не відносяться до господарської діяльності чи свідчать про загибель врожаю, так як списання різниці між показниками по рахунках 271 і субрахунку 231 (що формувались протягом усього виробничого процесу по вирощуванню врожаю) сприйняв як окремі фактичні витрати позивач в грудні відповідного року.

Представник позивача зазначає, що після реалізації врожаю кукурудзи в 2019 році позивач мав витрати, зокрема: орендна плата за земельні ділянки, витрати на обслуговування мототракторного парку та сільськогосподарської техніки (запасні частини, паливно-мастильні матеріали, послуги ремонту), розподілені загальновиробничі витрати (амортизація, оренда сільськогосподарської техніки, заробітна плата та єдиний соціальний внесок на заробітну плату працівників, що виконують загальновиробничі функції, єдиний податок тощо). Списання, про які зазначає відповідач в акті перевірки, були проведенням позивачем у своєму бухгалтерському обліку списань витрат від первісного визнання сільськогосподарської продукції кукурудзи врожаю 2019 року і пшениці врожаю 2020 року.

За фактом понесення витрат на вирощування кукурудзи врожаю 2019 року і пшениці врожаю 2020 року, прямі матеріальні, трудові та інші прямі витрати на виробництво продукції, а також розподілені загальновиробничі витрати, позивач відображав за дебетом субрахунку 231 рахунку 23 «Виробництво» шляхом подвійного запису на підставі первинних документів, як це передбачено положеннями ст. 4, пп.3 ст.9 Закону про бухгалтерський облік, Інструкцією та Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку біологічних активів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 29.12.2006 №1315 (далі - Методичні рекомендації №1315). Рух зібраного позивачем врожаю кукурудзи і пшениці (зібраний врожай, реалізація, списання) відображався на рахунку 27 «Продукція сільськогосподарського виробництва» за її справедливою вартістю зменшеною на очікувані витрати на продаж. Як це передбачено Інструкцією та вказаними вище МСБО.

У акті перевірки зазначено, що згідно з даними, відображеними у бухгалтерських реєстрах «Обороти рахунку 231», позивачем здійснено бухгалтерське проведення Дт 940 Кт 231, а тому, на переконання контролюючого органу, встановлено фактичне списання вартості ТМЦ, робіт/послу та інших витрат без відображення у собівартості сільськогосподарської продукції під час збору урожаю та обліку на рахунку 27 «Продукція сільськогосподарського виробництва», а отже такі товари, робот/послуги використані не у господарській діяльності чи може свідчити про втрату врожаю.

Разом з тим згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно приписів статті 6 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (далі Закон №996-ХІV) регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

В абз.2 розділу I Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі Інструкція) зазначено, що План рахунків бухгалтерського обліку є переліком рахунків і схем реєстрації та групування на них фактів фінансово-господарської діяльності (кореспонденція рахунків) у бухгалтерському обліку. У ньому за десятковою системою наведені коди (номери) й найменування синтетичних рахунків (рахунків першого порядку) й субрахунків (рахунків другого порядку). Першою цифрою коду визначено клас рахунків, другою - номер синтетичного рахунку, третьою - номер субрахунку. Тобто рахунки 231 і 940 є субрахунками рахунків 23 і 94 відповідно.

За дебетом рахунку 23 "Виробництво" відображаються прямі матеріальні, трудові та інші прямі витрати, а також розподілені загальновиробничі витрати і втрати від браку продукції (робіт, послуг) з технологічних причин, за кредитом - вартість фактичної виробничої собівартості завершеної виробництвом готової продукції (у дебет рахунків 26, 27), вартість виконаних робіт і послуг (у дебет рахунку 90), собівартість виготовлених у допоміжних (підсобних) виробництвах виробів, робіт, послуг (інструменту, енергії, ремонтно-транспортних послуг тощо).

Собівартість послуг з ремонту, проведеного ремонтним підрозділом підприємства, зменшується на вартість матеріалів (зокрема запасних частин), отриманих при його проведенні, які придатні до подальшого використання і оприбутковані у складі запасів (крім матеріалів, отриманих при ліквідації об`єктів основних засобів та інших необоротних матеріальних активів).

Аналітичний облік за рахунком 23 "Виробництво" ведеться за видами виробництв, за статтями витрат і видами або групами продукції, що виробляється. На великих виробництвах аналітичний облік витрат може вестися за підрозділами підприємства та центрами витрат і відповідальності. Рахунок 23 "Виробництво" кореспондує за кредитом з дебетом рахунків: … 94 "Інші витрати операційної діяльності"».

На рахунку 94 "Інші витрати операційної діяльності" ведеться облік витрат операційної діяльності підприємства, крім витрат, які відображаються на рахунках 90 "Собівартість реалізації", 91 "Загальновиробничі витрати", 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут".

Рахунок 94 "Інші витрати операційної діяльності" має такі субрахунки: 940 "Витрати від первісного визнання та від зміни вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю"; 941 "Витрати на дослідження і розробки"; 942 "Витрати на купівлю-продаж іноземної валюти"; 943 "Собівартість реалізованих виробничих запасів"; 944 "Сумнівні та безнадійні борги"; 945 "Втрати від операційної курсової різниці"; 946 "Втрати від знецінення запасів"; 947 "Нестачі і втрати від псування цінностей"; 948 "Визнані штрафи, пені, неустойки"; 949 "Інші витрати операційної діяльності".

На субрахунку 940 "Витрати від первісного визнання та від зміни вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю" узагальнюється інформація про витрати від первісного визнання та від зміни вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю, зокрема витрати від первісного визнання сільськогосподарської продукції і біологічних активів та від зміни справедливої вартості біологічних активів, які визначені відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи".

Рахунок 94 "Інші витрати операційної діяльності" кореспондує за дебетом з кредитом рахунків: … 23 "Виробництво"».

За дебетом рахунку 27 "Продукція сільськогосподарського виробництва" відображається надходження сільськогосподарської продукції, за кредитом - вибуття сільськогосподарської продукції внаслідок продажу, безоплатної передачі тощо. На цьому рахунку обліковують продукцію, одержану від власних рослинницьких, тваринницьких та промислових підрозділів підприємства, яка призначена для продажу на сторону та для іншого невиробничого споживання (видачі й продажу працівникам, передачі в невиробничу сферу, наприклад в дитячі садки, їдальні тощо); продукцію, яка призначена для споживання в тваринницьких підрозділах як корми або для виробництва кормів у кормоцехах; продукцію, яка вирощена для годівлі худоби, наприклад зелену масу, корм, плоди тощо, а також побічну продукцію та відходи, одержані при доведенні товарної продукції та насіння до належних кондицій; насіння та посадкового матеріалу, включаючи саджанці, призначені для закладання та ремонту власних насаджень.

Таким чином, на рахунку 27 відображається рух (прибуття і вибуття) сільськогосподарської продукції, що оприбутковується за справедливою вартістю, зменшеною на очікувані витрати на продаж. При цьому, справедливою вартістю сільськогосподарської продукції є ціна продукції на ринку на момент її збирання (пп.8,9 МСБО 41 «Сільське господарство» і пп.6,7 МСБО 2 «Запаси»). А на субрахунку 231 відображаються витрати, пов`язані з отриманням сільськогосподарської продукції.

Так, зібраний позивачем в 2019 році врожай кукурудзи був оприбуткований ним за справедливою вартістю на загальну суму 19 987 260,00 грн, з яких врожай на суму 1 223 418,80 грн було списано на відходи в результаті його очищення (доведення до базових показників). Тобто, загальна вартість кондиційного врожаю кукурудзи становила 18 763 841,20 грн (19 987 260,00 - 1 223 418,80). У свою чергу, фактичні витрати позивача на отримання кукурудзи врожаю 2019 року становили 25 788 395,27 грн, тобто перевищили загальний розмір справедливої вартості вказаного врожаю на 7 024 554,07 грн (25 788 395,27 - 18 763 841,20).

Результатом перевищення усіх фактичних витрат на отримання врожаю кукурудзи над його справедливою вартістю (мається на увазі всього обсягу зібраного врожаю кукурудзи, оприбуткованого за справедливою вартістю), є утворення витрат (збитку) від первісного визнання сільськогосподарської продукції в розмірі 7 024 554,07 грн. В обліку це відображено проведенням дебет рахунку 940 і кредит субрахунку 231, що, по суті, є технічною операцією закриття субрахунку 231 в кінці операційного циклу (в кінці календарного року).

Так же відбулось і у випадку з пшеницею врожаю 2020 року, тобто зібраний позивачем врожай був оприбуткований на рахунку 27 за справедливою вартістю на загальну суму 26 033 705,37 грн, а витрати на субрахунку 231 склали 28 686 211,78 грн (фактичні витрати з урахуванням переоцінки біологічних активів на підставі пункту 12 МСБО 41). І, знову ж таки, перевищення витрат над вартістю врожаю (справедливою вартістю) утворило витрати (збиток) від первісного визнання сільськогосподарської продукції в розмірі 2 652 506,41 грн.

Відповідно до положень статті 6 Закону України №996-ХІV наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2006 року №1315 затверджено Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку біологічних активів (далі Методичні рекомендації), які можуть застосовуватися підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі підприємства) усіх форм власності (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності), які здійснюють сільськогосподарську діяльність.

Згідно пункту 2.5 розділу 1 цих Методичних рекомендацій сільськогосподарська продукція при її відокремленні від біологічного активу (у рослинництві зерно, плоди, ягоди, овочі, зелена маса, отримані під час збирання врожаю (заготівлі); у тваринництві вовна, молоко, яйця, мед, отримані під час настригу, надою, збору тощо) або при припиненні процесів життєдіяльності біологічних активів (деревина, отримана при вирубці насаджень тощо) перестає бути елементом біологічних активів і визнається як окремий актив.

Відповідно до пункту 6.1 розділу 6 Методичних рекомендацій сільськогосподарська продукція та додаткові біологічні активи при їх первісному визнанні оцінюються за справедливою вартістю, зменшеною на очікувані витрати на місці продажу або за виробничою собівартістю відповідно до Положення (стандарту) 16.

Згідно пунктів 6.2 та 6.3 цього розділу за наявності кількох активних ринків біологічних активів і сільськогосподарської продукції їх оцінка ґрунтується на даних того ринку, на якому підприємство передбачає продавати додаткові біологічні активи і сільськогосподарську продукцію.

Пункт 7.1 Методичних рекомендацій визначає, що унаслідок сільськогосподарської діяльності підприємство отримує доходи (витрати) від первісного визнання біологічних активів і сільськогосподарської продукції, одержаних протягом звітного (календарного) року. Такі доходи (витрати) визначаються як різниця між вартістю біологічних активів і сільськогосподарської продукції, оцінених за справедливою вартістю, оцінених у порядку, передбаченому пунктами 9 і 12 Національного положення (стандарту) 30, та витратами, пов`язаними з біологічними перетвореннями, що були понесені для отримання біологічних активів та сільськогосподарської продукції.

Згідно з додатком 2 до Методичних рекомендацій №1315 (з/п 19) в обліку дана операція відображається наступним чином: «Коригування суми витрат на суму перевищення витрат, віднесених протягом року, над сумою фактичних витрат, визначених в кінці року (методом "червоне сторно") Дт94 «Інші витрати операційної діяльності» Кт 23 «Виробництво».

Отже, списання позивачем витрат від первісного визнання вказаних вище врожаїв кукурудзи і пшениці відбулось як коригування в кінці року суми витрат на суму перевищення витрат, віднесених протягом року, над сумою фактичних витрат, визначених в кінці року. При цьому, здійснення проводки по списанню витрат при відсутності залишків їх врожаїв на рахунку 27, не порушує ні порядку ведення бухгалтерського обліку, ні вимог податкового законодавства

Згідно з наказом про організацію бухгалтерського обліку на підприємстві від 02 січня 2019 року №2/1, копія якого міститься у матеріалах справи, позивач здійснює бухгалтерський обліку відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності (бухгалтерського обліку) (далі МСБО) (а.с. 164-165 том 1).

Обліковий підхід, а також розкриття інформації, пов`язаної з сільськогосподарською діяльністю визначає МСБО 41.

Згідно пункту 1 МСБО 41 цей стандарт слід застосовувати для обліку таких статей (якщо вони пов`язані з сільськогосподарською діяльністю):

а) біологічних активів;

б) сільськогосподарської продукції на час збирання врожаю; та

в) державних грантів, що підпадають під дію параграфів 34 та 35.

Пункт 6 МСБО 41 визначає, що справедлива вартість - це сума, за якою можна обміняти актив або погасити заборгованість в операції між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами.

Відповідно до пункту 13 сільськогосподарську продукцію, зібрану як урожай з біологічних активів суб`єкта господарювання, слід оцінювати за її справедливою вартістю мінус витрати на продаж на час збирання врожаю. Отримана в результаті такого вимірювання оцінка вважається собівартістю на дату, коли починає застосовуватися МСБО 2 «Запаси» або інший належний Стандарт.

Порядок визначення справедливої вартості сільськогосподарської продукції врегульований у пунктах 16 20 МСБО 41.

Згідно пункту 17 МСБО 41, якщо для біологічного активу або сільськогосподарської продукції у її теперішньому стані та місцезнаходженні існує активний ринок, то ціни котирування на такому ринку є прийнятною основою для визначення справедливої вартості такого активу. Якщо суб`єкт господарювання має доступ до різних активних ринків, то він використовує ціну найбільш доречного ринку.

Таким чином суд колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір справедливої вартості сільськогосподарської продукції, визначеної на момент збору врожаю і відображений на рахунку 27, не залежить від розміру витрат, які обліковуються на рахунку 23.

Згідно з пунктом 7.1 розділу 7 Методичних рекомендацій унаслідок сільськогосподарської діяльності підприємство отримує доходи (витрати) від первісного визнання біологічних активів і сільськогосподарської продукції, одержаних протягом звітного (календарного) року.

Такі доходи (витрати) визначаються як різниця між вартістю біологічних активів і сільськогосподарської продукції, оцінених за справедливою вартістю, зменшеною на очікувані витрати на місці продажу, та витратами, пов`язаними з біологічними перетвореннями, що були понесені для отримання біологічних активів та сільськогосподарської продукції.

Саме у відповідності до наведених положень Інструкції, Методичних рекомендацій та МСБО 41 позивачем за результатами визначення справедливої вартості сільськогосподарської продукції проведено запис у бухгалтерському обліку Дт 27 Кт 23, а решта витрат, що обліковувались на дату постановки на обліку готової сільськогосподарської продукції на Дт 23, віднесено на Дт 940 із записом цієї суми по Кт 23 рахунку.

Отже суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відображення суми витрат, які перевищують визначену справедливу вартість сільськогосподарської продукції на момент збору врожаю, на рахунку 940 «Інші витрати операційної діяльності», не підтверджують факт їх здійснення не у господарській діяльності.

Судом першої інстанції також доречно зазначено, що будь-яких інших доказів, на підтвердження використання не у господарській діяльності позивача ТМЦ, робіт/послуг, вартість яких відображена на рахунку 940 «Інші витрати операційної діяльності», відповідач не надав, а висновок про те, що списані витрати не пов`язані з господарською діяльністю чи свідчать про втрату врожаю у 2019 та 2020 роках, зроблений лише із посиланням на бухгалтерські проводки по списанню витрат.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1 від 11.08.2023 та №1 від 11.08.2023.

Щодо доводів відповідача на те, що суд першої інстанції неправильно визначив співмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо,- є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18, від 19.12.2019 у справі №520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги-домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За визначенням, наведеним у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача надав договір про надання правничої допомоги №ІОО-41310445-Р від 27.03.2024, копію акту від 06.02.2024 приймання-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги №ІОО-41310445-Р від 27.03.2024, перелік та вартість послуг за договором.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд першої інстанції вважав, що заявлений до відшкодування їх розмір 7000,00 грн є співрозмірним.

За приписами ч.7 ст.134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, відповідач в апеляційній вказав, що витрати у такій сумі не можуть вважатися співмірними, однак в обґрунтуванні своєї позиції не навів жодного доводу, а відтак колегія суддів вважає, що підстави для зменшення суми судових витрат, присуджених судом першої інстанції, відсутні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 липня 2024 року.

Головуючий Мойсюк М.І

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.