Справа № 440/2587/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 р. Справа № 440/2587/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 10.04.24 у справі №440/2587/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у перерахунку пенсії №65 від 13.09.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести з 05.09.2023 ОСОБА_1 на інший вид пенсії (за віком на пільгових умовах), з урахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі в період 05.12.1992 по 31.12.1994 в Товаристві з обмеженою відповідальністю Північ, з 01.04.1995 по 08.04.1996 в Закритому акціонерному товаристві Бурова інтернаціональна компанія, з 18.04.2000 по 31.12.2004 в Товаристві з обмеженою відповідальністю Інтернефтегазсервіс, в період 01.01.2005 по 20.11.2017 у ТОВ КНГ-СЕРВІС, м. Нягані Тюменської області Російської Федерації.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13 вересня 2023 року №65 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 вересня 2023 року про перехід на інший вид пенсії, зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: з 05 грудня 1992 року по 31 грудня 1994 року у Полтавському управлінні бурових робіт, яке з 21.01.1994 перейменовано у Відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос", з 01 квітня 1995 року по 08 квітня 1996 року у Закритому акціонерному товаристві "Бурова інтернаціональна компанія" (Біком), з 18 квітня 2000 року по 31 грудня 2004 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Інтернафтогазсервіс", з 01 січня 2005 року по 20 листопада 2017 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КНГ-Сервіс".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року у справі № 440/2587/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, ухваливши нове рішення, яким апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що те, що заперечує проти правових висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, а також звертає увагу на те, що останнє ухвалено з порушенням норм матеріального права і дискреційних повноважень Головного управління. Зазначає, що 05.09.2023 ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про перерахунок пенсії перехід з пенсії по інвалідності та пенсію по віку на пільгових умовах, з урахуванням пільгового стажу Крайньої Півночі. Рішенням за №65 від 13.09.2023 р. відділу перерахунків пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зазначає, що 23.12.2022 року з дня набрання чинності Законом України від 01.02.2022 р. №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» документи, що не мають установленої форми зокрема, довідки про підтвердження періодів роботи, не повинні прийматися без накладання апостилю, незалежно від дати їх видачі. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів від 05 жовтня 1961 року. Відповідно наданих позивачем довідок від 25.10.2017№ 243-к виданої ПАТ буровою компанією «Букрос» (періоди роботи з 05.12.1992 по 31.12.1994); від 22.09.2017 № 2674/4 (періоди роботи з 01.04.1995 по 08.04.1996) та №2674 (періоди роботи з 18.04.2000 по 31.12,2004) виданих архівним відділом адміністрації м. Нягани який знаходиться на території російської федерації. Вказує, що зарахування даних довідок можливе лише у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Зазначає, що 11 червня 2022 року росія вийшла із Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана Азербайджаном, російською федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою, яка базується на територіальному принципів односторонньому порядку, прийнявши закон про її денонсацію. Вказує, що оскільки росія вийшла з вищезазначеної угоди призначення пенсії здійснюється на підставі національного законодавства. З огляду на викладене, вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено нормативні документи та фактичні обставини справи, і це, зокрема, призвело до ухвалення ним неправомірного рішення.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

05.09.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зворот. бік а.с.20), звернувся до органу Пенсійного фонду в Полтавській області із заявою про перехід на інший вид пенсії (а.с.48).

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі по тексту - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення №65 від 13.09.2023 про відмову у перерахунку пенсії згідно заяви від 05.09.2023 (зворот. бік а.с.6, а.с.46).

Вказане рішення було вмотивовано тим, що документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Відповідно наданих заявником довідок від 25.10.2017 №243-к, виданої ПАТ Буровою компанією "Букрос" (періоди роботи з 05.12.1992 по 31.12.1994); від 22.09.2017 №2674/4 (періоди роботи з 01.04.1995 по 08.04.1996) та №2674 (періоди роботи з 18.04.2000 по 31.12.2004), виданих архівним відділом адміністрації м. Нягани.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у перерахунку пенсії №65 від 13.09.2023, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою у даній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства Україні (далі по тексту - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 45 цього Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Вказана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз наведеного вище вказує на те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; трудовий стаж, зокрема пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою, а необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вищенаведена постанова набрала чинності 02.12.2022.

Втім згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Слід зазначити, що частиною 2 статті 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу роботи.

Згідно з пунктом 5 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Підпунктом 2.1 пункту 2 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року, відповідно до якого Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області відноситься до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Як встановлено з матеріалів даної справи, а саме трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 31.12.1985 (зворот. бік а.с. 24, а.с. 25-27) позивач:

- 05.12.1992 - прийнятий в Полтавське підприємство бурових робіт в автотранспортний цех водієм 1 класу, робота в місцевості прирівняна до районів Крайньої Півночі (підстава внесення запису: наказ №832 від 25.11.1992) (запис №8);

- 01.01.1995 - у зв`язку зі створенням на базі Полтавського ПБР АТ "Букрос" ТОО "Север" переведений водієм 1 класу АБЦ-1 (підстава внесення запису: наказ №115к від 30.12.1994) (запис №9);

- 01.04.1995 - звільнений в порядку переводу в ЗАТ "Біком" (підстава внесення запису: наказ №21к від 28.03.1995) (запис №10);

- 01.04.1995 - прийнятий в ЗАТ "Біком" водієм 1 класу автотранспортного цеху, ЗАТ "Біком" вахтово-експедиційний метод роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі (підстава внесення запису: наказ №1к від 31.03.1995) (запис №12);

- 08.04.1996 - звільнений у зв`язку з переводом (підстава внесення запису: наказ №22-к від 24.03.1996) (запис №13);

- 18.04.2000 - прийнятий в ТОВ "Інтернафтогазсервіс" машиністом А-50 шостого розряду в автотранспортний цех (машиністом підземника для опробування свердловин), робота в місцевості прирівняна до районів Крайньої Півночі, вахтовий метод роботи (підстава внесення запису: наказ №44-к від 22.04.2000) (запис №8);

- 31.12.2004 - звільнений за пунктом 2 ст.77 Трудового кодексу РФ за закінченням терміну дії трудового договору (підстава внесення запису: наказ №61-к від 31.12.2004) (запис №9);

- 01.01.2005 - прийнятий в ТОВ "КНГ-Сервіс" машиністом підйомника по опробуванню свердловин /А-50/ шостого розряду в автотранспортний цех вахтовим методом роботи, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (підстава внесення запису: наказ №1-к від 01.01.2005) (запис №10);

- 20.11.2017 - звільнений за пунктом 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу РФ за власним бажанням (підстава внесення запису: наказ №265 о/с від 20.11.2017) (запис № 13).

Відтак, слід дійти висновку, що трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджується пільговий стаж роботи позивача у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі: з 05 грудня 1992 року по 31 грудня 1994 року у Полтавському управління бурових робіт, яке з 21.01.1994 перейменовано у Відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос", з 01 квітня 1995 року по 08 квітня 1996 року у Закритому акціонерному товаристві "Бурова інтернаціональна компанія" (Біком), з 18 квітня 2000 року по 31 грудня 2004 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Інтернафтогазсервіс", з 01 січня 2005 року по 20 листопада 2017 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КНГ-Сервіс".

Окрім того, позивачем було надано до пенсійного органу:

- довідку Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" №243-к від 25.10.2017, уточнюючу особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії по старості та підтверджуючу постійну зайнятість на пільговій роботі, видану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він дійсно працював повний робочий день в Полтавському управлінні бурових робіт, яке з 21.01.1994 перейменоване у відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос" на підставі наказу Держнафтогазу України №21 від 21.01.1994, з 01.06.2016 відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос" перейменовано в публічне акціонерне товариство бурова компанія "Букрос" на підставі наказу №4 від 31.05.2016, з 05.12.1992 (наказ про прийняття №832 від 25.11.1992) по 31.12.1994 переведений в ТОО "Север" (наказ про переведення №115-к від 30.12.1994) в якості водія автотранспортного цеха. ОСОБА_1 працював на об`єктах Талінського родовища, Октябрського району, Тюменської області, Ханти-Мансійського автономного округу, в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, працював вахтово-експедиційним методом з повним виробітком норми робочого часу по виробничому календарю (а.с. 49);

- довідку Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" №242 від 25.10.2017 про заробітну плату для розрахунку пенсії, виданої ОСОБА_1 (зворот а.с. 49);

- довідку Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" №244 від 25.10.2017 (а.с.50);

- копії наказів Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" №8-к від 22.09.2016, №9-к від 22.09.2016 (зворот а.с.50, а.с. 51);

- архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Нягані №2674/3 від 22.09.2017 (зворот а.с.51, а.с.52);

- архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Нягані №2674/4 від 22.09.2017 (зворот а.с.52-53);

- архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Нягані №2674 від 22.09.2017 (зворот а.с. 52, а.с.53);

- копію наказів ТОВ "КНГ-Сервіс" від 30.04.2016 №257 "Про проведення спеціальної оцінки умов праці", від 08.12.2011 №1169 "Про результати атестації робочих місць по умовам праці" (а.с. 55, 57-58);

- довідку ТОВ "КНГ-Сервіс" №109 від 10.10.2017, уточнюючу особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пенсії (зворот а.с. 55, а.с. 56);

- копію карти ТОВ "КНГ-Сервіс" №316034.100А спеціальної оцінки умов праці (а.с. 59-60).

Згідно статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 прийнято Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, тому до документів, виданих на території російської федерації, приїх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією.

Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, російської федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, Російської Федерації.

Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Отже, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Колегія суддів зазначає, що станом на 24 лютого 2022 року перелічені вище документи, видані на території російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачем документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що зарахування наданих позивачем довідок можливе лише у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, а також доводи апеляційної скарги про те, що оскільки 11 червня 2022 року росія вийшла із Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана Азербайджаном, російською федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою, яка базується на територіальному принципів односторонньому порядку, прийнявши закон про її денонсацію, призначення пенсії в даному випадку здійснюється на підставі національного законодавства, є необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до пільгового стажу роботи підлягають зарахуванню періоди роботи ОСОБА_1 в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: з 05 грудня 1992 року по 31 грудня 1994 року у Полтавському управлінні бурових робіт, яке з 21.01.1994 перейменовано у Відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос", з 01 квітня 1995 року по 08 квітня 1996 року у Закритому акціонерному товаристві "Бурова інтернаціональна компанія" (Біком), з 18 квітня 2000 року по 31 грудня 2004 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Інтернафтогазсервіс", з 01 січня 2005 року по 20 листопада 2017 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КНГ-Сервіс".

Відтак, зважаючи на встановлені обставини у даній справі та наведені вище норми, колегія суддів вважає, що рішення від 13 вересня 2023 року №65 про відмову у перерахунку пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13 вересня 2023 року №65 про відмову у перерахунку пенсії) діяв: необґрунтовано; без врахування всіх обставин справи, всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірності власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13 вересня 2023 року №65 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання.

Колегія суддів зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу, рішення, якого оскаржується.

Питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, у даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, і підлягає вирішенню Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 вересня 2023 року про перехід на інший вид пенсії, зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі: з 05 грудня 1992 року по 31 грудня 1994 року у Полтавському управлінні бурових робіт, яке з 21.01.1994 перейменовано у Відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос", з 01 квітня 1995 року по 08 квітня 1996 року у Закритому акціонерному товаристві "Бурова інтернаціональна компанія" (Біком), з 18 квітня 2000 року по 31 грудня 2004 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Інтернафтогазсервіс", з 01 січня 2005 року по 20 листопада 2017 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КНГ-Сервіс".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі №440/2587/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський