Справа № 460/9049/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 липня 2024 року

м. Київ

справа №460/9049/23

адміністративне провадження № К/990/24063/24

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М., Мельник-Томенко Ж.М.

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі №460/9049/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області (далі - ТУ ДСА в Рівненській області), в якому просив:

- визнати протиправним нарахування та виплату позивачу ТУ ДСА в Рівненській області з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року та з 01 січня 2015 року по 26 листопада 2015 року суддівської винагороди у розмірі 10-ти мінімальних заробітних плат;

- визнати протиправною невиплату ТУ ДСА в Рівненській області позивачу вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, виходячи із розміру 12-ти мінімальних заробітних плат, а з 01 сiчня 2015 року по 26 листопада 2015 року, виходячи з розмiру 15-ти мiнiмальних заробітних плат з врахуванням надбавки за вислугу років, з урахуванням уже виплаченої суддівської винагороди за цей період, з індексацією суддівської винагороди за весь час такої невиплати до 01 січня 2023 року;

- зобов`язати ТУ ДСА в Рівненській області виплатити позивачу вихідну допомогу, як судді у відставці, у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

Ухвалами Верховного Суду від 08 квітня 2024 року та від 28 травня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

17 червня 2024 року позивач повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Частиною перша статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Крім того, згідно з частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання протиправним нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди у розмірі 10-ти мінімальних заробітних плат, визнання протиправною невиплату позивачу вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу суддівської винагороди та вихідної допомоги, як судді у відставці, у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , розглянутої в порядку спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.

Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, позивач не зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

При цьому, суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень керувались висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17 та від 23 грудня 2019 року у справі №814/1274/17.

Так Верховний Суд вказав, що частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) деякі положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року N2453-VI.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України визначено, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, дія частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІII втратила чинність 04 грудня 2018 року.

Разом з тим, спірні правовідносини між сторонами виникли щодо недоплати позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року та з 01 січня 2015 року по 26 листопада 2015 року.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Водночас, не зважаючи на повернення касаційної скарги Верховним Судом двічі з роз`ясненнями щодо приведення її змісту до вимог процесуального закону, скаржником не враховані такі зауваження.

В оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції зазначено про можливість оскарження судових рішень в даній справі лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Водночас в ухвалі Верховного Суду від 08 квітня 2024 року зазначено про необхідність належного обґрунтування кожного з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, на які посилається скаржник.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2024 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху, зокрема, з підстав незазначення наявності одного з випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, та ухвалою від 28 травня 2024 року повернута скаржнику у зв`язку з неусуненням недоліків касаційної скарги, серед іншого, подання уточненої касаційної скарги без обґрунтувань щодо наявності одного з випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Втретє подана ОСОБА_1 касаційна скарга у справі, яка розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та судові рішення в якій не підлягають касаційному оскарженню, не містить жодних посилань та обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та цитування норм права з посиланням на невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі №460/9049/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

Ж. М. Мельник-Томенко

СуддіВ.Е. Мацедонська М.В. Білак Ж.М. Мельник-Томенко