Справа № 340/10121/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/10121/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10121/23 (головуючий суддя першої інстанції Науменко В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності противоправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.12.2023 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні у відповідності до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні у відповідності до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, обчисливши її розмір за 7 років служби із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні у відповідності до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 7 років служби із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що проходив військову службу за контрактом у складі ЗСУ. 30.11.2023 року його позивача звільнено з військової служби. Вказує, що на дату звільнення у нього наявна календарна вислуга років 07 років 08 місяці 01 день. Проте, при звільненні відповідач не провів з ним розрахунок із виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожен рік військової служби та не проведено грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки учасника бойових дій.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував положення пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2022 року №260, яким передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше. Разом з тим, у позивача на дату звільнення вислуга становила 7 (сім) календарних років, тому відсутні підстави для нарахування зазначеної виплати за кожний повний календарний рік служби.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 30.03.2016 року по 30.11.2023 року проходив військову службу у Збройних силах України.

Згідно із витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.11.2023 року №334, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом ВЧ НОМЕР_1 від 24.11.2023 року №288-РС з військової служби у запас Збройних Сил України, направлено до зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цим же наказом позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 30.11.2023 року (а.с.11).

Згідно наказу вислуга років станом на 30.11.2023 року становить у календарному обчисленні 7 років 8 місяців 01 день, пільгова 5 років 04 місяць 18 днів, загальна 12 років 11 місяців 19 днів.

Відповідно до наказу з позивачем проведено остаточний розрахунок. Серед переліку нарахованих виплат одноразова грошова допомога при звільненні відсутня.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати при звільненні одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною другою статті 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років служби, протиправною, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Суд першої інстанції, посилаючись на абзаци 1 та 2 частини 2 статті 15 Закону №2011, зробив висновок що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). При цьому, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при звільненні з військової служби не набув право на отримання передбаченої абзацом 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за відсутності календарної вислуги 10 років і більше.

Водночас, позивач набув право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки загальна вислуга років позивача на день звільнення, відповідно до наказу №334 від 30.11.2023 року становила 12 років 11 місяців 19 днів.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 15 Закону №2011 (в редакції на дату звільнення позивача) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту; за віком; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України «Про розвідку»; з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку»; у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі; у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності; через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу); за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років;

Відповідно до абз.1 пункту 3 частини другої статті 15 Закону №2011 (в редакції на дату звільнення позивача - 30.11.2023 року) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час.

Отже, з аналізу процитованих норм вбачається, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають право на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Натомість, суд першої інстанції послався на редакцію вказаної норми, яка діяла до 05.10.2023 року, в той час, як правовідносини, пов`язані із звільненням позивача виникли лише 30.11.2023 року.

В редакції до 05.10.2023 року вказана норма передбачала, що «військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Проте, оскільки позивач був звільнений 30.11.2024 року (Наказ №334 від 30.11.2023 року), то на час його звільнення вже діяла інша редакція частини другої статті 15 Закону №2011, яка зазначена вище.

Відмова відповідача у не виплаті позивачу одноразової грошової допомоги не пов`язана з підставою звільнення, а обумовлена лише відсутністю на час звільнення ОСОБА_1 передбаченої законом вислуги 10 календарних років і більше.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.11.2023 року №334 в частині визначення вислуги років станом на 30.11.2023 року у календарному обчисленні 7 років 8 місяців 01 день позивачем не оскаржено.

Відтак, оскільки на дату звільнення позивача його вислуга у календарному обчисленні складає 7 років 8 місяців 01 день, тобто менше встановленої законом вислуги 10 календарних років, він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги як в розмірі 50%, так і в розмірі 25%.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилково висновку щодо наявності права ОСОБА_1 на одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону 2011.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив порушення норм матеріального, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За вказаних обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10121/23 задовольнити

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10121/23 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності противоправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко