Справа № 160/10344/24
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо здійснення з червня 2014 року щомісячних страхових виплат у зв`язку з професійною втратою працездатності пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, виходячи з меншого розміру, ніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок щомісячних страхових виплат за період з червня 2014 року по 01.02.2024 року у відповідності до ст. 1197 ЦК України, з урахуванням виплачених сум та виплатити їх, та в подальшому нараховувати та виплачувати ці виплати в розмірі, встановленому ст. 1197 ЦК України.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про протиправність дій відповідача, який при розрахунку щомісячних страхових виплат у зв`язку з професійною втратою працездатності пов`язаної з нещасним випадком на виробництві не врахував вимоги щодо мінімальної заробітної плати
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що 26.03.2021 року із позивачем трапився нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК від 25.07.2021 року встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 60%, з 01.08.2013 року у розмірі 55%, з 01.08.2014 року 45%, а з 01.08.2023 року 30%.
Матеріали справи містять докази того, що з травня 2014 року позивач отримує щомісячні страхові виплати у зв`язку з професійною втратою працездатності пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.01.2024 року, в якому просив перерахувати та виплатити щомісячні страхові виплати відповідно до статті 1197 ЦК України за період з травня 2014 року по 01.01.2024 року включно.
Листом відповідача від 15.02.2024 року позивача повідомлено, що страхові виплати виплачуються вчасно та в повному обсязі.
Вважаючи, що розмір їх виплати є значно нижчим, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (далі Закон №1105 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві (далі - страхування від нещасного випадку).
Відповідно до статті 3 Закону №1105-XIV держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Частиною 1 статті 47 Закону №1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Частиною 5 статті 47 Закону №1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
У зв`язку з внесенням змін до законодавства, Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь та з 01.01.2023 року продовжують здійснення страхових виплат призначених цим Фондом.
Судом встановлено, що у січні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку страхових виплат виходячи п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
За результатами розгляду цього звернення листом від 15.02.2024 року позивача повідомлено, що страхові виплати виплачується у повному обсязі.
Звертаючись до суду із цим позовом позивач ставить під сумнів проведений відповідачем розрахунок виплат, який на його думку проведений без врахування ст. 1197 ЦК України, зокрема, без врахування п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Пунктом 3 частини першої статті 29 Закону №1105-XIV встановлено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться у разі підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.
Аналіз статті 29 Закону №1105-XIV дає підстави для висновку, що законодавцем визначено дві самостійні і незалежні підстави для здійснення перерахунку сум щомісячних страхових виплат, а саме: 1) у разі підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством; 2) у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки.
У подальшому Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" (далі - Закон №77-VIII), який набрав чинності 1 січня 2015 року, Закон №1105-XIV викладено у новій редакції, стаття 37 якого вже не передбачала перерахування розміру страхових виплат у разі підвищення розміру мінімальної заробітної плати.
Діюча редакція статті 31 Закону №1105 також не містить підстав для перерахування сум щомісячних страхових виплат.
Між тим, приписами ст. 1197 ЦК України передбачено, що Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Судом встановлено, що саме приписами означеної норми позивач обгрунтовував звернення до відповідача із вимогою провести перерахунок та виплату спірних щомісячних виплат.
Між тим, у наданій відповіді відповідач проігнорував означені вимоги, чим на переконання суду здійснив неналежний розгляд заяви позивача від 05.01.2024 року.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі, про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів, людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, суд не обмежений вимогами адміністративного позову, виходячи з предмету судового захисту, на який він направлений. Нечіткість прохальної частини позовної заяви не є та не може бути підставою для відмови у її задоволенні, оскільки це суперечить принципам адміністративного судочинства і судового захисту у цілому.
Згідно із статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументами учасників справи.
За таких обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог й визнати протиправними дії відповідача щодо неналежного розгляду заяви позивача від 05.01.2024 року із покладенням обов`язку здійснити належний розгляд цієї заяви та надати відповідь з урахуванням порушених у ній питань.
Із приводу ж вимог щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо здійснення з червня 2014 року щомісячних страхових виплат у зв`язку з професійною втратою працездатності пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, виходячи з меншого розміру, ніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати суд зазначає, що наразі ці вимоги є передчасними, а їх вирішення залежить від результатів розгляду поданої заяви.
З цих підстав суд доходить висновку про часткове задоволення позову.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 КАС України у повному обсязі, попри часткове задоволення позову.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежно розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.01.2024 року (вх. №3848/Д-0400/24 від 22.01.2024 року)
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області здійснити неналежний розгляд заяви ОСОБА_1 від 05.01.2024 року (вх. №3848/Д-0400/24 від 22.01.2024 року) та надати відповідь з урахуванням порушених у цій заяві питань.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна