Справа № 140/5273/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5273/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, виплаченої на виконання рішення суду від 02 грудня 2021 року у справі №140/10997/21, а також індексації грошового забезпечення, виплаченої 15 червня 2022 року, 27 липня 2023 року та 19 квітня 2024 року на виконання рішень суду від 27 вересня 2021 року у справі №140/6036/21 та від 24 листопада 2023 року у справі №140/25178/23; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, виплаченої на виконання рішення суду від 02 грудня 2021 року у справі №140/10997/21, а також індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішень суду від 27 вересня 2021 року у справі №140/6036/21 та від 24 листопада 2023 року у справі №140/25178/23.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом відповідача від 01 липня 2019 року №341-ос був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Поряд з тим відповідач здійснив нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій на виконання рішення суду у справі №140/10997/21 - 31 січня 2022 року, індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №140/6036/21 та №140/25178/23: за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року 15 червня 2022 року та за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року 27 липня 2023 року та 19 квітня 2024 року.

Позивач вважає, що відповідно до положень від Закону України 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон №2050-ІІІ) має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення. Однак відповідач не нарахував та не виплатив йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.16-18). В обґрунтування цієї позиції вказав, що на виконання рішень суду ОСОБА_1 було перераховано та виплачено дохід, який не підлягає компенсації відповідно до приписів статті 2 Закону №2050-ІІІ. Так за змістом названої статті компенсації у зв`язку із порушенням термів виплати підлягають лише ті доходи, які не мають разового характеру. Однак виплачені позивачу компенсація за невикористану відпустку та індексація грошового забезпечення до таких згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306; далі Інструкція №558), не належать.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 липня 2019 року №341-ос ОСОБА_1 , звільненого наказом від 25 червня 2019 року №333-ОС у запас на підставі підпункту ж пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01 липня 2019 року (а.с.5).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №140/10997/21, яке набрало законної сили 05 січня 2022 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 01 липня 2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі №140/6036/21, яке набрало законної сили 24 травня 2022 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, а також здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року з урахуванням абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Також рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі №140/25178/23, яке набрало законної сили 19 лютого 2024 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року у розмірі 4438,82 грн в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку №1078.

На виконання рішення суду у справі №140/10997/21 Військова частина НОМЕР_1 здійснила ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки у сумі 18594,78 грн 31 січня 2022 року, а на виконання рішень суду у справах №140/6036/21 та №140/25178/23 - виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року у сумі 79765,77 грн 15 червня 2022 року (платіжне доручення від 13 червня 2022 року №1621, витяг з платіжної відомості №162); за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року у сумі 19361,76 грн 27 липня 2023 року (платіжна інструкція від 26 липня 2023 року №2148) та у сумі 49384,39 грн 19 квітня 2024 року (платіжна інструкція від 17 квітня 2024 року №1223) (а.с.24 зворот - 26), що підтверджено випискою з карткового рахунку позивача, довідкою відповідача (а.с.5 зворот, 6-7, 24).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статей 3 та 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

За змістом статті 6 Закону №2050-ІІІ, пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Із наведеного слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Заробітна плата (грошове забезпечення) належать до виплат, які підлягають компенсації. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №465/322/17.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункту 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Така правова позиція є послідовною у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №465/322/17, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20 та ряду інших (постанови від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18, від 08 серпня 2019 року у справі №638/19990/16-а).

Пунктом 8 Порядку №159 установлено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Як встановлено судом, належні ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року той отримав 15 червня 2022 року, а індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року 27 липня 2023 року та 19 квітня 2024 року, тобто, виплата проведена відповідачем несвоєчасно (не тоді, коли вона мала би бути здійснена, якби відповідач діяв правомірно). Триваюча протиправність дій відповідача щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення підтверджена судовими рішеннями у справах №140/6036/21 та №140/25178/23.

Абзацом сьомим пункту 4 Порядку №1078 обумовлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з абзацом шостим частини другої статті 2 Закону №2050-ІІІ та абзацом шостим пункту 3 Порядку №159 сума індексації грошових доходів громадян належить до доходів, які не мають разового характеру та підлягають компенсації у разі порушення строків їх виплати.

Однак в порушення зазначених приписів Закону №2050-ІІІ у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації виплату компенсації втрати частини доходів відповідач не здійснив, як і не зробив цього після звернення позивача за вирішенням цього питання (а.с.7 зворот).

Отже, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені норми права, якими урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (на виконання рішення суду у справі №140/6036/21) та з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року (на виконання рішень суду у справах №140/6036/21 та №140/25178/23), а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за вказані періоди за весь час затримки виплати відповідно до Порядку №159.

Поряд з тим не підлягає задоволенню позов в частині взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 рік по 2019 рік, що була виплачена 31 січня 2022 року на виконання рішення суду від 02 грудня 2021 року у справі №140/10997/21.

Як зазначалось раніше, у розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ під доходами, які не мають разового характеру та у зв`язку з порушенням строків виплати яких провадиться виплата компенсації, розуміється заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Зазначена норма знайшла своє відображення у пункті 2 розділу І Інструкції №558, який до основних видів грошового забезпечення відносить посадовий оклад, оклад за військовим званням; до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення - підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премію.

Пунктом 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 передбачено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналіз змісту Інструкції №558, зокрема, глави 8 Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби розділу V дозволяють дійти висновку, що компенсація за невикористану додаткову відпустку не входить до місячного грошового забезпечення та не належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а має разовий компенсаторний характер й пов`язана зі звільненням військовослужбовця з військової служби. Тобто ця виплата не є щомісячною, не має систематичного характеру і її розмір не є фіксованим.

На користь такого висновку вказує і підпункт б пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, відповідно до якого при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі №337/4535/17 дійшов правового висновку, за змістом якого Закон №2050-ІІІ застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації відповідно до вимог цього Закону.

Стосовно правової природи компенсації за невикористану відпустку як разової виплати компенсаторного характеру Верховний Суд висловився і у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №266/2322/16-а, від 31 серпня 2022 року у справі №300/843/20.

Отже, суд вважає, що грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не відповідає ознакам грошового доходу, за несвоєчасну сплату якого проводиться компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. У відповідні періоди позивач перебував на військовій службі та отримував грошове забезпечення, а відповідна відпустка (її компенсація) є додатковою соціальною гарантією разового характеру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (на виконання рішення суду у справі №140/6036/21) та з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року (на виконання рішень суду у справах №140/6036/21 та №140/25178/23).

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (на виконання рішення суду у справі №140/6036/21) та з 01 березня 2018 року по 01 липня 2019 року (на виконання рішень суду у справах №140/6036/21 та №140/25178/23) за весь час затримки виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк