Справа № 460/4067/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2024 року м. Рівне №460/4067/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту відповідач-2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 20.12.2023 №51, яким позивачу відмовлено у поновленні виплати призначеної пенсії за віком;

зобов`язати відповідача-2 поновити позивачу з 18.12.2023 виплату призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи зі стажу 37 років 1 місяць 1 день та середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії 217,00378

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що їй як громадянці України після досягнення визначеного чинним законодавством 55 річного пенсійного віку Пенсійними органами з 23.09.1993 безстроково було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.01.2004 перераховано відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходячи із загального стажу 37 років 1 місяць 1 день та середньомісячного заробітку для розрахунку 217,00378. Водночас, у зв`язку з виїздом позивача із Рівненської області для проживання на територію Автономної республіки Крим 01.03.2008 виплату її пенсії переведено територіальним підрозділам Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, а з березня 2014 року виплату пенсії органами Пенсійного фонду України припинено у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим. Зазначила, що після повернення із окупованої АР Крим на підконтрольну Україні територію Рівненської області ОСОБА_1 18.12.2023 звернулась до відповідача-2 із заявою про поновлення виплати її пенсії виходячи із наявної у Пенсійних органах інформації про страховий стаж та заробітну плату. Однак, рішенням відповідача-1 ОСОБА_1 відмовлено не у поновленні виплати пенсії, а в її призначенні з підстав відсутності законодавчого порядку виплати пенсії особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території АРК.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача-1 звернулася з позовом до суду про його скасування.

Ухвалою суду від 22.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень повідомив, що відповідно до довідки від 07.12.2023 №5612- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 . Водночас, в Автоматизованій системі обробки пенсійної документації АСОПД/КОМТЕХ-W Перегляд архіву бази особових рахунків (АРХІВ) наявні відомості про нарахування пенсії ОСОБА_1 по 29.02.2008; з 01.03.2008 особовий рахунок знято з

виплати причина зняття вибув в інш. р-н Укр(держ) по запиту; загальний стаж - 37 років 1 місяць 1 день; середньомісячний заробіток для розрахунку 217,00378. Проте, за результатами розгляду заяви позивача від 18.12.2023 року про призначення їй пенсії на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області (за принципом екстериторіальності) було розглянуто заяву позивача та винесено рішення від 20.12.2023 №25650/03-16 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування . Відповідно до відмовного рішення від 20.12.2023 страховий стаж позивачки становить 26 років 10 місяців 1 день. Також відповідач-2 повідомив, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України Про затвердження Указу Президента України Про ведення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України впроваджено воєнний стан, у зв`язку з військовою збройною агресією збройних сил російської федерації.

З 24.02.2022 Укрпошта припинила поштове співробітництво з поштою росії та білорусі, в тому числі, посилки та перекази в ці країни не приймаються. Запити про витребування пенсійної справи до органу, що призначав заявниці пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) заявниці не направлялись. Документи, які би підтверджували період і суму отримуваної ОСОБА_1 пенсії у Рівненській області з 1993 року в розпорядженні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутні. Пенсійний орган також вказав, що на теперішній час питання щодо призначення пенсії особам, які перемістились з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для призначення пенсії, законодавчо не врегульовано.

У зв`язку з цим, відповідач-2 просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції щодо заявлених позовних вимог суду не повідомив.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 07.12.2023 №5612-, виданою Управлінням Державних соціальних програм Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради. Довідка містить записи про зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 та фактичне місце проживання АДРЕСА_3 .

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області 17.08.2005 видано ОСОБА_1 пенсійне посвідчення Серія НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є отримувачем пенсії «по віку», розмір пенсії 367,38 грн, посвідчення видане на термін з 12.01.2005 по довічно, номер пенсійної справи 151329/23. Загальний стаж, як зазначено в пенсійному посвідченні, склав 38 років 6 місяців. Зазначений запис про загальний страховий стаж скріплений гербовою печаткою Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області.

Перший аркуш трудової книжки ОСОБА_1 , дата заповнення 29.08.1960, містить штамп Рівненського міського відділу соціального забезпечення, який підтверджує факт призначення позивачу пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 20.12.2023 №51 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 18.12.2023. Вказано, що вік заявника 85 років 2 місяці 26 днів, необхідний страховий стаж 15 років, страховий стаж особи 26 років 10 місяців 1 день. Рішення містить інформацію про те, що надається заява у довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та М. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії. За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 у заявника відсутнє. На теперішній час питання щодо призначення пенсії особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для призначення пенсії законодавчо не врегульовано. В разі надходження додаткових документів право на призначення пенсії буде переглянуто.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-1, позивач звернулася до суду про з даним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як встановлено судом із листа відповідача-2 від 23.01.2024 1700-0202-8/4680 на адвокатський запит представника позивача в автоматизованій системі обробки пенсійної документації АСОПД/КОМТЕХ-W Перегляд архіву бази особових рахунків (АРХІВ) наявні відомості про нарахування пенсії ОСОБА_1 по 29.02.2008; з 01.03.2008 особовий рахунок знято з виплати причина зняття вибув в інш. р-н Укр(держ) по запиту; загальний стаж 37 років 1 місяць 1 день; середньомісячний заробіток для розрахунку 217,00378.

Зважаючи на це суд дійшов висновку, що позивач набула та реалізувала своє право на отримання пенсії за віком із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Постановою Правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах» від 25.03.2004 №4-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 квітня 2004 р. за №427/9026, відповідно до п. 1 якого документом, який підтверджує призначення громадянину пенсії, є пенсійне посвідчення (далі - посвідчення), що видається органом Пенсійного фонду України.

Таким чином, наявним в розпорядженні позивача її пенсійним посвідченням підтверджується її право на отримання пенсії за віком виходячи з стажу та заробітної плати, що міститься в матеріалах автоматизованої системи обробки пенсійної документації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/5279/17.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина 2 ст. 49 Закону № 1058-IV).

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання вказаних норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі також - Порядок № 22-1).

Порядок №22-1 також регулює питання поновлення виплати пенсії, що є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 Порядок №22-1 також регулює питання поновлення виплати пенсії, що є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Пунктом 30 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених вище норм права вбачається, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку, зокрема паспорт або документи відповідних органів державної влади України з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Натомість підставою для відмови слугує не відповідність поданої заяви та доданих до неї документів вимогам Порядку № 22-1.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Пунктом 30 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених вище норм права вбачається, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку, зокрема паспорт або документи відповідних органів державної влади України з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Натомість підставою для відмови слугує не відповідність поданої заяви та доданих до неї документів вимогам Порядку № 22-1.

Водночас, як встановлено судом, зважаючи на набуття та реалізацію позивачем права на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, її виплату Пенсійними органами до припинення у зв`язку з тимчасовою окупацією росією АР Крим, подана позивачем до Пенсійного органу заява про призначення пенсії, яка сформована посадовими особами в присутності ОСОБА_1 , розцінюється як заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Натомість, перевіряючи наявність підстав для поновлення виплати пенсії відповідач-1 послався на відсутність законодавчо врегульованого порядку щодо поновлення виплати пенсії громадянам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Оцінюючи дані доводи Пенсійного органу суд вважає за необхідне вказати наступне.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 (далі - Закон № 1207-VII), яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 7 Закону № 1207-VII для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234.

У п. 1 зазначено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які (1) проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і (2) не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації (далі - особи).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини 2 статті 18 гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Суд звертає увагу, що на час звернення до пенсійного органу (грудень 2023 року) позивач не проживає на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (проживає у м. Рівне Рівненської області), а тому до неї не можуть бути застосовані положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII та прийнятий на її виконання Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234.

Відповідно, не застосовується і пункт 4 Порядку № 234, яким визначено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації; виплата пенсії після надходження-пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 320/424/23.

З 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон № 1706-VII), яким встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до положень статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 14 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що як призначення, так і поновлення виплати пенсій особам, які проживали на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, залишили її та зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Судом встановлено, що позивач подав заяву відповідно до вимог Порядку № 22-1 та документи, сканкопії яких виконані Пенсійним органом: паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 19.11.1998 Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.08.2005, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та довідку про взяття на облік ВПО № 5612- від 07.12.2023, які є допустимими, автентичність яких сторонами не оспорюється.

З огляду на вище викладене суд відхиляє доводи Пенсійного органу у частині неможливості поновлення пенсійних виплат у випадку відсутності паперової пенсійної справи, оскільки це не є підставою для відмови у поновленні виплати пенсії, так як позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку з відсутністю його пенсійної справи.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17.

Водночас, Пенсійні органи володіють як інформацією про загальний страховий стаж, так і про заробітну плату, з якої пенсійна виплата обчислювалась.

В ході розгляду справи суд встановив протиправність поведінки відповідача у спірних правовідносинах, що дає підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.12.2023 №51, яким ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати призначеної пенсії за віком.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Тернопільській області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу слід відмовити.

Разом з тим, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для зобов`язання Пенсійного органу поновити виплату пенсії, суд враховує, що статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, а відтак вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію не підлягає задоволенню.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень Пенсійного органу на прийняття рішення про поновлення виплати пенсії та визначення підстав, за яких поновлюється пенсія або приймається рішення про відмову в її поновленні, а саме шляхом зобов`язання Пенсійного повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати їй пенсії за віком з 18.12.2023, виходячи із загального страхового стажу 37 років 1 місяць 1 день та середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії 217,00378, з врахуванням висновків суду.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено в ході розгляду справи судом, відповідач-1 не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, з огляду на що, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 20.12.2023 №51, яким ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати призначеної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати їй пенсії за віком з 18.12.2023, виходячи із загального страхового стажу 37 років 1 місяць 1 день та середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії 217,00378.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43,м. Суми,Сумська обл.,40009. ЄДРПОУ/РНОКПП 21108013) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 16.07.2024.

Суддя Олег ГРЕСЬКО