Справа № 160/12521/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Посольстві Алжиру в України з 09.11.1993 року по 31.01.2008 року, з часу звернення із заявою про перерахунок пенсії (10.04.2024 року).
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що відповідач-1 протиправно не врахував до страхового стажу позивача період її роботи у Посольстві Алжиру в України з 09.11.1993 року по 31.01.2008 року у зв`язку з тим, що відсутня міжнародна угода між республікою Алжир та Україною у галузі пенсійного забезпечення, а також відсутня сплата страхових внесків. Позивач наголошує, що позивачем надано всі документи на підтвердження роботи з 09.11.1993 року по 31.01.2008 року у Посольстві Алжиру в України, при цьому відсутність вищезазначеної угоди свідчить про те, що Посольство Алжиру в Україні є страхувальником та платником страхових внесків до солідарної системи пенсійного страхування. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
17.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в даній адміністративній справі.
05.06.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначив, що запис про спірний період роботи з 09.11.1993 року по 03.01.2005 року в Посольстві Алжиру в Україні у трудовій книжці позивача відсутній. Відповідач-1 наголошує, що провести перерахунок пенсії позивача не має можливості, оскільки відсутня угода між Республікою Алжир та Україною. Крім цього відповідач-1 наголошує, що період роботи з 01.01.2005 року по 31.01.2008 року зараховано до страхового стажу позивача, згідно даних з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5), тож спірним періодом є період роботи з 09.11.1993 року по 31.12.2004 року. У зв`язку з чим відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
14.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
28.06.2024 року Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що провести перерахунок пенсії позивача не має можливості, оскільки відсутня угода між Республікою Алжир та Україною. На підставі зазначеного відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
09.07.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзиви на позовну заяву та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що до страхового стажу позивача зараховано, зокрема, період роботи з 01.01.2005 року по 31.01.2008 року, при цьому період роботи з 09.11.1993 року по 31.12.2004 року не зараховано до страхового стажу.
10.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого до 01.01.2004 року.
В даному рішенні зазначено, що підстави для перерахунку пенсії згідно довідки №27/08/АМВ/KV від 02.02.2008 року, виданої ОСОБА_2 в Україні, відсутні, оскільки відсутня угода між Республікою Алжир та Україною у галузі пенсійного забезпечення.
Непогоджуючись із оскаржуваним рішенням, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України та особи без громадянства, які працюють в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах іноземних держав, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).
Згідно п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є іноземні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України, - для осіб, зазначених у пункті 5 статті 11 цього Закону.
З означених норма вбачається, що ОСОБА_3 в Україні є страхувальником, який відповідно до згаданих норм сплачує відповідні страхові внески.
Отже в даному випадку відсутні підстави для посилання на відсутність міжнародної угоди між Республікою Алжир та Україною у галузі пенсійного забезпечення як на підставу для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача певного періоду роботи.
При цьому суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, проте у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи.
Як встановлено судом, позивачем було подано до пенсійного органу належним чином завірений переклад: трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством закордонних справ в особі посла Алжиру в Україні 09.02.1994 року, генерального консула, консула та голови представництва; довідки №27/08/АМВ/KV від 04.02.2008 року; довідки від 20.07.2005 року.
З довідки №27/08/АМВ/KV від 04.02.2008 року, виданої ОСОБА_2 в Україні, вбачається, що позивач в період з 09.11.1993 року по 31.01.2008 року працювала в Посольстві Алжиру в Україні на умовах контракту в якості секретаря.
Означене також вбачається з трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством закордонних справ в особі посла Алжиру в Україні 09.02.1994 року та довідки від 20.07.2005 року.
При цьому суд звертає увагу, що записи щодо періоду роботи позивача в ОСОБА_4 в Україні в період з 09.11.1993 року по 03.01.2005 року в трудовій книжці позивача відсутні, в свою чергу записи щодо періоду роботи позивача в Посольстві Алжиру в Україні в період з 04.01.2005 року по 31.01.2008 року наявні в трудовій книжці позивача.
Таким чином позивачем надано до пенсійного органу документи, з яких вбачається, що позивач в період з 09.11.1993 року по 31.01.2008 року працювала в Посольстві Алжиру в Україні при відсутності запису в трудовій книжці щодо частини даного періоду.
При цьому суд звертає увагу, що з пенсійної справи позивача вбачається, що до страхового стажу позивача зараховано, зокрема, період роботи з 01.01.2005 року по 31.01.2008 року.
В свою чергу позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2005 року по 31.01.2008 року, з огляду на фактичне зарахування даного періоду роботи до страхового стажу позивача, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд, з метою відновлення порушених прав позивача, доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 09.11.1993 року по 31.12.2004 року.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням включення до страхового стажу спірного періоду роботи, суд зазначає наступне.
Матеріали справи не містять доказів заборгованості з виплати пенсії позивача із врахування спірного періоду до моменту здійснення перерахунку та будь-якого рішення або іншого волевиявлення суб`єкта владних повноважень, що свідчили б про намір обмеження пенсійних виплат позивачу у майбутньому, в тому числі, при проведенні зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.
Убезпечення в майбутньому обмеження виплати пенсії не узгоджуються із завданнями адміністративного судочинства.
У зв`язку з чим, дана вимога позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням зазначеного, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню є похідними, судовий збір у розмірі 605,60 грн., підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 09.11.1993 року по 31.12.2004 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський