Справа № 357/5537/24
Суддя: Бебешко М. М.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/5537/24
Провадження № 2-а/357/67/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Фельтіна Н. А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні суду в м. Біла Церква за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Демянова Володимира Володимировича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1810377 та закрити провадження за відсутністю складу мотивуючи тим, що 03.04.2024 о 08:48 він рухався провулком Проточним у м. Біла Церква, проїжджаючи перехрестя, керуючись вимогами п. 8.11 ПДР, виїхав на перехрестя, не створюючи перешкод для інших учасників дорожнього руху. В цей час,працівники поліції зупинили його, пояснивши, що вбачають в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП на підставі чого склали постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1810377. На відеоматеріалах, пред`явлених позивачу видно, що Правил дорожнього руху він не порушував. Відповідно до п. 8.11 ПДР водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

15 травня 2024 року після усунення недоліків ухвалою судді було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам подати до суду матеріали адміністративної справи на підставі яких винесено постанову серії ЕНА № 1810377 від 03.04.2024.

13 червня 2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Коляди В.Г. з проханням відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що 03.04.2024 Поліцейський перебуваючи в екіпажі патрульної поліції разом зі своїми напарниками, здійснюючи патрулювання визначеної території м. Біла Церква, безпосередньо стали свідками вчинення Позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення, а саме перед службовим авто поліції рухалися декілька транспортних засобів в лівій смузі для руху, серед яких по середині рухався Позивач, наближаючись до регульованого перехрестя, регулювання якого здійснювалося світлофором, Позивач здійснив перестроювання оскільки перед ним транспортний засіб зупинився виконуючи вимоги забороняючого сигналу світлофора, а саме жовтого, твердження Позивача щодо здійснення цього маневру в порядку вказану в пункті 8.11 ПДР є не релевантним оскільки транспортний засіб який рухався попереду встиг зупинитися з дотримання ПДР а Позивач продовжив рух, хоча в нього було достатньо часу щоб зреагувати і здійснити зупинку без використання екстреного гальмування. Під час розгляду справи Позивача було ознайомлено із доказами вчинення ним правопорушення, а саме відео проїзду на жовтий заборонний сигнал, Позивач у своїх поясненнях факт проїзду на заборонний сигнал жовтого кольору не визнавав, не зважаючи на беззаперечні докази, повідомляв, що керувався пунктом 8.11 ПДР після чого йому було роз`яснено про вимоги цього пункту ПДР. Позивачу було роз`яснено його права передбачені статтею 268 КУпАП, якими скористатись він відмовився та складено Постанову, після чого Позивач отримав її наручно. Відеозапис з нагрудної бодікамери Поліцейського, додається до відзиву.

21 червня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 , в якому вказав, що йому не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що має бути зафіксоване бодікамерою патрульного ОСОБА_2 , розгляд справи відбувався без його участі, в машині поліцейських, що є порушенням процесуального права (ст. 268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною тільки в тому випадку, коли вона відповідає нормам матеріального і процесуального права. В даному випадку грубо порушено процес розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що учасники справи будучи належним чином повідомленні про розгляд справи, відповідач подав відзив на позовну заяву, а позивач відповідь на відзив, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Судом встановлено, що 03.04.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП рядовим поліції Демяновим Володимиром Володимировичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1810377 відносно ОСОБА_1

З вказаної постанови вбачається, що 03.04.2024 о 08:48:54 в м. Біла Церква, провулок Проточний, 4 водій керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 г ПДР порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступний, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу в строк, встановлений ч.2 ст. 300-1 КУпАП, в порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби стягують з правопорушника штраф у подвійному розмірі 1020 грн. До постанови додаються: БК моторола 477493, відео з реєстратора 70mai_d06_7412.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закон України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Але, у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Відповідного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду (КАС) у справі від 15 березня 2019 року № 686/11314/17.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП.

Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року регламентовано процедуру розгляду поліцією справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Так, п.5 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Також, п.9 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складання протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 Розділу ІІІ Інструкції). Аналогічні положення закріплені в ст. 252 КУпАП.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.1.1 Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналогічні положення викладені в пунктах 1.3 та 1.9. ПДР України, а саме учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до, п. 2.3. б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановко та вчасно реагувати на її зміну.

Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до вимог п.8.7.3. Правил дорожнього руху сигнали світлофора мають такі значення, зокрема, ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п.8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Позивач, заперечуючи вказане правопорушення, зазначив, що згідно п. 8.11 ПДР водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу світлофора або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Вказав, що на відеоматеріалах, пред`явлених йому не видно, що він порушував правила дорожнього руху. Крім того, вказує, що поліцейським було порушено процедуру розгляду справи, оскільки йому не було роз`яснено права, розгляд справи відбувався без його участі в машин поліцейських.

Однак, суд критично оцінює доводи позивача, виходячи з наступного.

Представником відповідача, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА № 1810377 від 03.04.2024, було надано диск з записом з відео реєстратора та бодікамери, які зазначений в постанові в якості доказу.

З оглянутого судом відео із запису відеореєстратора, вбачається, що відео від 03.04.2024 розпочинається з моменту, коли інспектор поліції, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції разом зі своїм напарником, здійснювали патрулювання в м. Біла Церква, під час якого було зафіксовано, що 03.04.2024 о 08:41 водій транспортного засобу «Fiat NUOVO », д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в середній смузі, проїхав перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора. Позивач з посиланням на п. 8.11 ПДР вказав, що закінчував маневр та не міг зупинити транспортний засіб у місці передбаченому пунктом 8.10 ПДР,не вдаючись до екстреного гальмування, при цьому не створив небезпеки для інших учасників дорожнього руху. З дослідженого відео з відеореєстратора, вбачається, що після ввімкнення жовтого сигналу світлофора автомобіль, який їхав зліва від автомобіля позивача зупинився в визначеному місці, а транспортний засіб позивача продовжив рух на заборонний сигнал світлофора, при цьому мав змогу зупинитись в місці, передбаченому п. 8.10 ПДР не вдаючись до екстреного гальмування.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Також, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

Тому, стверджувати, що відео із запису відео реєстратора не є належним доказом, підстав немає, оскільки він зазначений у постанові як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення та наданий відповідачем відеозапис події, здійснений з камери, розташованої в автомобілі, що передбачено Законом України «Про національну поліцію».

Також, в даній справі слід врахувати висновок, викладений у вироку від 26.02.2019 Київським районним судом м. Харкова по справі №640/1664/18 за обвинуваченням «Зайцевої та Дронова» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, який залишений в силі постановою Верховного суду від 03.04.2020, щодо того, що водій не може здійснювати проїзд на жовтий сигнал світлофора, адже це може призвести до негативних наслідків та оскільки початок руху автомобіля відбувався на жовтий забороняючий сигнал світлофору, слід дійти висновку про наявність в діях водія даного автомобіля невідповідності вимогам 8.7.3 «ґ» та «є», а також п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Отже, встановлено, що позивач здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, не зупинив свій транспортний засіб у місці, визначеному пунктом 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. ґ) ПДР України.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, остання містить інформацію про фіксацію правопорушення, оскільки в графі «до постанови додається» зазначено про запис з відео реєстратора, який був оглянутий судом та до суду не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП, не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, а ті обставини, на які посилається позивач як на підставу скасування постанови в частині притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд розцінює як спробу уникнення від адміністративної відповідальності.

Твердження позивача, що поліцейським було порушено процедуру розгляду справи, не роз`яснено його права, розгляд справи проведено в автомобілі поліцейський, спростовується відео з нагрудної бодікамери поліцейського, на якому видно, що поліцейський провів розгляд справи у відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, роз`яснив права особи, провір розгляд справи після чого в службовому автомобілі склав постанову.

Тому, враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та будь-якими доказами не спростовані, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суд не вбачає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 1810377 від 03.04.2024 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за проїзд на заборонений жовтий сигнал світлофора, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо встановлення належності відповідачів, як обов`язку суду, слід зазначити наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України визначено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями ст. 255, 288 КУпАП передбачено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції та належним відповідачем є саме відповідний орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року № 742/2298/17).

Тому, враховуючи, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 1810377 про накладення адміністративного стягнення винесена поліцейським 1 взводу 1 роти 2 БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 від імені органу, а саме: Департаменту патрульної поліції, який визначений позивачем в якості співвідповідача в позовній заяві в редакції від 13.05.2024 суд дійшов висновку, що вимоги до поліцейського 1 взводу 1 роти 2 БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 заявлені позивачем як до неналежного відповідача.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовна заява не підлягає задоволенню, судові витрати позивача слід залишити без відшкодування.

Згідно позиції Великої Палати Верховного суду в справі 520/2261/19 постанова від 20.06.2020 згідно визначений ч. 2 ст. ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, належним відповідачем у даній справі є саме Департамент патрульної поліції, а не поліцейський 1 взводу 1 роти 2 БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 , визначений у позовній заяві в якості співвідповідача, що є також підставною для відмови в задоволенні позову до патрульного поліцейського ОСОБА_2 .

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 724/716/16, від 17 червня 2020 року у справі № 127/6881/17 та від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17.

Враховуючи що, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Демянова Володимира Володимировича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач 1: поліцейський 1 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП Демянов Володимир Володимирович. Місцезнаходження: вул. Сухоярська, 18-А, м. Біла Церква, Київська область.

Відповідач 2: Департамент патрульної поліції, адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048. Код .

Третя особа: Батальйон патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області ДПП. Місцезнаходження: вул. Сухоярська, 18-А, м. Біла Церква, Київська область.

СуддяМ. М. Бебешко