Справа № 756/4449/24
Суддя: Шролик І. С.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

15.07.2024 Справа № 756/4449/24
Номер справи 756/4449/24
Номер провадженя 2-а/756/74/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Крикун І.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Сокирко Г.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 2-ої роти 3-го батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві сержанта поліції Матюка Сергія Тарасовича, Управління патрульної поліції в м. Києві, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернувся до суду із вище зазначеним позовом, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 1667760 від 15 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити провадження по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що 15 березня 2024 року інспектором 2-го взводу 2-ої роти 3-го батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві сержантом поліції Матюком С.Т. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Згідно з постановою, ОСОБА_1 15 березня 2024 року о 23 год. 51 хв. за адресою: м. Київ, Оболонський р-н., вул. Північна, керував транспортним засобом «Subaru», д.н.з НОМЕР_1 без права керування, чим порушив п/п. а, п. 2.1 ПДР України. Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що вона не відображає дійсних обставин справи, факт керування транспортним засобом належним чином не доведений, отже постанова винесена з грубим порушенням змісту та процедури складання. Позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення посилаючись на відсутність доказів події і складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2024 року справу передано головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду нову редакцію позовної заяви, до якої долучив докази сплати судового збору.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови, прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15 травня 2024 року представником ДПП - Сокирко Г.П. подано відзив на позовну заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1667760 від 15 березня 2024 року винесена з дотриманням положень діючого законодавства. Також вказала на те, що Управління патрульної поліції в м. Києві є неналежним відповідачем та щодо порушення позивачем строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

22 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 , надав до суду клопотання, в якому просив: визначити строк на подання відповіді на відзив, відкласти розгляд справи та розглянути справу у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено позивачу строк на подання відповіді на відзив, судове засідання відкладено на 17 червня 2024 р.

17 червня 2024 року справу відкладено до 25 червня 2024 року, через неявкою сторін.

21 червня 2024 року позивач, подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив доводи відповідача. Односчасно із наданням відповіді на відзив, позивач ОСОБА_1 подав клопотання про доручення письмових доказів.

25 червня 2024 року, представник відповідача - Сокирко Г.П., через систему «Електронний суд», подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме додатків до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 725884 від 15 березня 2024 року складеного стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП, які перебувають на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва.

26 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення щодо письмових пояснень свідка ОСОБА_2 .

Згідно ч. 5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 15 березня 2024 року інспектором 2-го взводу 2-ої роти 3-го батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві сержантом поліції Матюком С.Т. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн.

Згідно з постановою, 15 березня 2024 року о 23 год. 51 хв. за адресою: м. Київ, Оболонський р-н., вул. Північна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Subaru», д.н.з НОМЕР_1 без права керування, чим порушив п/п. а, п. 2.1 ПДР України. (а.с. 8).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Правилами Дорожнього Руху (ПДР) України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно п.п. «а» п. 2.1 ст. 2 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 1.10 ПДР України містить визначення водія, відповідно до якого водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка позбавлена такого права. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом та позбавлення такого права.

Так у своєму рішенні від 15 березня 2019 року ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування ТЗ є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти ТЗ лише коли є факт правопорушення. Таким чином зупинений, тобто до самої зупинки ТЗ повинен находитися у русі, оскільки керування таким засобом можливе лише коли останнє рухається.

Діюче законодавство, в тому числі ПДР, не містить визначення терміну "керування транспортним засобом", але таке визначення було наведено в п. 27 ПВС України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування". За вимогами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух яку ратифіковано Указом Президії ВП УРСР № 2614-УПІ від 25.04.1974 "Кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі, повинні мати водія". Крім того в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС/КАС зазначив, що "само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі". Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, коли особа перебуває за кермом транспортного засобу і навіть із ввімкненим двигуном склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП відсутній.

З досліджених у судовому засіданні письмових доказів та відеозапису з камери інспектора поліції, встановлено, що на момент виявлення працівниками поліції транспортного засобу у якому перебував ОСОБА_1 , останній не рухався. Отже, твердження відповідача про те, що постанова щодо нього була винесена з дотриманням положень діючого законодавства не знайшли свого підтвердження. Напроти, доводи позивача, що під час виявлення його працівниками поліції, він не керував, а лише перебував в автомобілі доводяться належними та допустимими доказами, зокрема відеозаписом з нагрудної боді камери поліцейського.

Переглянувши наданий працівниками поліції відеозапис судом встановлено, що 15 березня 2024 року ОСОБА_1 перебував у припар кованому автомобілі марки «Subaru». Поліцейському сповістив, що він погано себе почуває, сидить та розмовляє по телефону, не бажає підійматися до дому.

Крім того, із письмових пояснень свідка ОСОБА_2 встановлено, що він бачив рух автомобіля зі спущеним колесом, проте хто перебував за кермом не бачив.

Вказане підтверджується і постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП (№ 756/3994/24) від 08 липня 2024 року, в якій суд закрив провадження через не доведення факту керування ОСОБА_1 автомобілем.

Суд приходить до переконання, що працівниками поліції не надано беззаперечних доказів того, керування ОСОБА_1 15 березня 2024 року транспортним засобом «Subaru».

Письмові пояснення інспектора ОСОБА_3 в яких він зазначає, що під час патрулювання Оболонського району м. Києва на спец лінію 102 надійшов виклик в якому заявник повідомив, що у двір заїхав транспортний засіб білого кольору на спущених колесах. Прибувши на місце, поліцейські обстежили прилеглу територію та за адресою: м. Київ, вул. Північна виявлено транспортний засіб білого кольору, на якому спущено передні колеса та розбитий бампер. За кермом транспортного засобу сидів водій, який одразу повідомив, що він п`яний і сидить в авто вже більше двох годин. Інспектори запропонували водієві надати документи на право керування, але водій категорично заперечував, що керував автомобілем, тому не надав документи. Особу водія було встановлено за базою АРМОР, ним виявився ОСОБА_1 . Поліцейські пояснили водієві підстави перевірки документів, а саме звернення громадянина, який підтвердив рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на спущених колесах і подальше зіткнення з бордюром. Інспектори встановили, що водій позбавлений права керування транспортним засобом постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року. Інспектор не бачив особисто факту керування ОСОБА_1 автомобілем, даний факт також відсутній на запису нагрудної камери.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3 839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки факт керування транспортним засобом і перебування транспортного засобу в русі не доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи сукупність викладених обставин, досліджених судом доказів, приходжу до переконання що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1667760 від 15 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 20400,00 грн. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 2-ої роти 3-го батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві сержанта поліції Матюка Сергія Тарасовича, Управління патрульної поліції в м. Києві, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1667760 від 15 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 20400,00 грн., провадження у справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 липня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик