Справа № 308/2573/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/2573/24 пров. № А/857/10664/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року (суддя Шепетко І.І., ухвалене в м. Ужгороді) у справі № 308/2573/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 №2679 від 05.02.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року позов задоволено.

Зазначене рішенням суду оскаржив відповідач- ІНФОРМАЦІЯ_2 подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким залишити позов без розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що оскільки ОСОБА_1 підставно було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП (у редакції Закону України від 30.03.2021 р. N 1357-1Х) та в межах строків притягненння до відповідальності, оскільки виявлення вказаного правопорушення відбулось05.02.2024 р. і таке тривало безперервно до моменту його виявлення відповідачем 05.02.2024 р. Зазначає, що суть вчиненого ОСОБА_1 порушення полягає в тому, що він не повідомив у встановлений семиденний термін про зміни у власних облікових даних (сімейний стан, стан здоров`я, адреса місця проживання (перебування), освіта, місце роботи, посади), а саме про отримання права на заняття адвокатською діяльністю 12.03.2015 р., ії зупинення з 12.03.2015 р. на підставі заяви та поновлення з 08.09.2016 р. на підставі заяви, чим порушив, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазанчає, що позивач в позовній заяві не навів і не представив жодного доказу, що ним до 05.02.2024 р., чи раніше, починаючи від 12.03.2015 р., 08.09.2016 р. було особисто в встановленому порядку повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_3 (попередника) про зміни у власних облікових даних. Зазначає, що адвокат Штець І.І., фактично не підтвердив своїх повноважень па підписання, подання позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 , І представництво інтересів позивача по справі, що як наслідок повинно було призвезти до повернення позовної заяви, як такої, що підписано особою, яка не має права підписувати її.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, явки уповноважених представників не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2024 офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_1 05.02.2024 приблизно о 10 год. 30 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де було встановлено, що останній не повідомив у встановлений семиденний термін про зміни у власних облікових даних (сімейний стан, стан здоров`я, адреса місця проживання (перебування), освіта, місце роботи, посади), а саме: про отримання право на заняття адвокатською діяльністю 12.03.2015, її зупинення з 12.03.2015 на підставі заяв та поновлення з 08.09.2016 на підставі заяви, чим порушив ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду даного протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення від 05.02.2024 №2679, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.

ОСОБА_1 вважаючи, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена неправомірно, звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до«Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №921від 07.12.2016, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку. Військовий облік ведеться з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом у мирний час та особливий період.

Згідно з частиною 11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Слід зазначити, що частиною 10 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю позивачем 12.03.2015) призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30.03.2021 було внесено зміни, зокрема, до статті 38 Закону та викладено її в чинній редакції.

Згідно з п. 9 ст. 1 Закону військовозобов`язані, це громадяни, які перебувають у запасі для комплектування Збройних сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Частиною 1 статті 27 Закону передбачено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Положеннями частин 3,4 статті 27 Закону передбачено, що до запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно вищевказаних норм, позивач є військовозобов`язаним, а відтак є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що на позивача як військовозобов`язаного був покладений обов`язок повідомляти орган, де він перебуває на військовому обліку, про місце роботи, його зміну, як на момент працевлаштування, так і на момент винесення постанови про притягнення його до відповідальності за ч.2ст.210КУпАП.

Доводи позивача про порушення його прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема про те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, внаслідок чого його було позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та ст. 268 КУпАП, суд першої інстанції вірно спростував, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 05.02.2024 наявна інформація про дату, час і місце розгляду справи, роз`яснення прав згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, наявний підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 12.03.2015. Крім того, встановлено, що право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено з 12.03.2015 та поновлено 08.09.2016.

Як передбачено ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення - два місяці з дня його виявлення.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП вчинене позивачем, було виявлено 05.02.2024 при прибутті ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в той же день його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП. Таким чином, оскаржувана постанова винесена в межах строків накладення адміністративного стягнення передбачених ч. 1 ст. 38 КУпАП протягом двох місяців з дня його виявлення.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Слід зазначити, що диспозиція ч.2 ст.210 КУпАП, в редакції, чинній на 12.03.2015, встановлювала відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною 1 цієї статті або частиною 1 статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем неправомірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2ст.210 КУпАП, оскільки на час вчинення інкримінованого йому правопорушення його дії не могли підпадати під регулювання ч.2 ст.210 КУпАП.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що з огляду на зміст ч.2 ст. 8 КУпАП, відповідно до якої закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Окрім цього, позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вищевказаних приписів чинного законодавства, зокрема щодо встановлення всіх обставин справи.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова №2679 від 05.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Посилання апелянта на те, що адвокат позивача не мав повноважень на підписання позовної заяви є безпідставним, оскільки як вбачається з ордеру про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , такий виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №10-02/2024 від 10 лютого 2024 року

З огляду на все викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про підставність позовних вимог до задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року у справі № 308/2573/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 15.07.24