Справа № 280/3826/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року Справа № 280/3826/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36011, м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 34; код),

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 30.01.2024 року № 83 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , починаючи з 24.01.2024 року, із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1981 року по 27.06.1983 року та періодів роботи з 01.08.1983 року по 20.06.1987 року, з 08.07.1987 року по 11.11.1988 року, з 28.08.1989 року по 23.01.2024 року.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Плужником М.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 26.04.2024 серія АР №1174427.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 24.01.2024 позивач звернулась до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Рішенням відповідача 1 у призначенні пенсії за віком позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку. До загального трудового стажу не врахований диплом НОМЕР_2 від 27.06.1983 та трудова книжка НОМЕР_3 від 01.08.1983, оскільки по батькові в свідоцтві про шлюб не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ). Вважає відмову протиправною та такою, що порушує гарантоване Конституцією та Законами України право позивача на отримання пенсії. Зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Вказує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Зазначає, що трудова книжка позивача містить відповідні записи, засвідчені підписами посадових осіб, відповідальних за внесення записів до трудової книжки позивача, для підтвердження зміни прізвища позивача. Крім того, прізвище, ім`я та по батькові позивача підтверджується іншими документами. Наявність виправлень у трудовій книжці позивача може мати негативні наслідки лише для особи, відповідальної за заповнення та зберігання зазначеного документу. Зазначені обставини є такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб підтвердити періоди роботи, а отже, не можуть впливати на реалізацію права позивача на призначення пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.04.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

22.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 21.04.2024 позивач звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Розрахунок страхового стажу позивача складає 24 роки 07 місяців 29 днів. Відповідно до розрахунку пенсійної справи до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування: з 01.01.1999 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.09.2023. До загального трудового стажу не враховано диплом серії НОМЕР_2 від 27.06.1983 та відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.08.1983 періоди роботи з 01.08.1983 по 20.06.1987, з 08.07.1987 по 11.11.1988, з 28.08.1989 по 31.12.1998, оскільки в свідоцтві про шлюб зазначено по батькові ОСОБА_3 , що не відповідає паспортним даним - ОСОБА_4 . Отже, норми Закону № 1058-IV визначають умови для призначення пенсії за віком не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку. Виходячи з цього ОСОБА_1 не має підстав у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю страхового стажу 31 рік. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

27.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 1, в якому проти задоволення позову заперечує, зазначає, що в ході розгляду заяви позивача про призначення пенсії, до стажу обчислення пенсії не враховано диплом та трудову книжку, оскільки по батькові не відповідає паспортним даним. Страховий стаж позивача становить 24 роки 7 місяців 29 днів. Просить відмовити в задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

24.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності передано на розгляд ГУ ПФУ в Полтавській області.

ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.01.2024 № 83, згідно з яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком та зазначено, що при необхідному страховому стажі не менше 31 року, страховий стаж становить 24 роки 07 місяців 29 днів. До загального трудового стажу не врахований диплом НОМЕР_2 від 27.06.1983 та трудова книжка НОМЕР_3 від 01.08.1983, оскільки по батькові в свідоцтві про шлюб не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частин 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердження трудового стажу іншими документами здійснюється виключно у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкції №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.6 Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція № 162).

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

З розрахунку страхового стажу позивача вбачається, що ГУ ПФУ в Полтавській області визнає страховий стаж позивача 24 роки 07 місяців 29 днів, до якого зараховано період з 01.01.1999 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.09.2023 за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період навчання позивача в Запорізькому технікумі радянської торгівлі відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 27.06.1983, а також періоди роботи з 01.08.1983 по 20.06.1987, з 08.07.1987 по 11.11.1988, з 28.08.1989 по 31.12.1998 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.08.1983 не зараховані до страхового стажу позивача, оскільки в свідоцтві про шлюб зазначено по батькові « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Згідно з пунктом 4 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною радою України №2503-ХІІ від 26.06.1992 (у редакції станом на дату видачі позивачу паспорта громадянина України) усі записи в паспорті і відомості про його власника, що вносяться до нього, виконуються українською і російською мовами.

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що на першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

З наданих до матеріалів справи письмових доказів, які також надавались позивачем до заяви про призначення пенсії, судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України НОМЕР_4 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 25 листопада 1997 року, на першій сторінці паспортної книжечки ім`я позивача вказано українською мовою як « ОСОБА_1 », на другій сторінці російською мовою як « ОСОБА_1 ».

Станом на дату першого заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 01.08.1983, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях визначався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252), згідно з положеннями пунктів 2.1, 2.10 якої заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території якого розташовано дане підприємство, установа, організація, та на офіційній мові СРСР. Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №58 (яка чинна з 17.08.1993) трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом досліджено трудову книжку позивача НОМЕР_3 від 01.08.1983, копію якої надано до матеріалів справи, та встановлено, що на сторінці 1 трудової книжки ім`я позивача вказано російською мовою як « ОСОБА_5 », відомості про зазначення імені позивача українською мовою відсутні.

Прізвище « ОСОБА_6 » закреслено та записано нові дані « ОСОБА_7 », підстави для внесення відповідних змін вказано російською мовою, зазначено, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_5 .

Таким чином, судом встановлено, що зазначене в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 01.08.1983 ім`я « ОСОБА_1 » російською мовою, повністю відповідає імені позивача російською мовою « ОСОБА_1 », зазначеному в паспорті громадянина України НОМЕР_4 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 25 листопада 1997 року.

Отже, твердження відповідача 1 про те, що прізвище позивача, зазначене в трудовій книжці, не відповідає даним її паспорту, є безпідставним.

При цьому, суд звертає увагу, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, на Порядок №637 не висувають вимог щодо підтвердження відомостей про зміну прізвища у трудовій книжці працівника.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач 1 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.08.1983 по 20.06.1987, з 08.07.1987 по 11.11.1988, з 28.08.1989 по 31.12.1998 з посиланням на невідповідність прізвища, зазначеного в трудовій книжці.

Крім того, за встановленими обставинами справи відповідач 2 зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1999 по 30.09.2023, отже, в цій частині порушення прав позивача не встановлено.

Водночас, відповідачі жодним чином не пояснюють підстав не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.10.2023 по дату подання позивачем заяви про призначення пенсії за віком, адже згідно з записами в трудовій книжці позивач 28.08.1989 прийнята на роботу у ВАТ «Мотор Січ», відомості про звільнення відсутні.

При цьому, долучені до матеріалів справи відомості Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування також містять відомості про сплату страхових внесків за період жовтень грудень 2023 року.

Отже, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01.10.2023 по 23.01.2024 безпідставно не зарахований до страхового стажу позивача.

Разом із тим, суд погоджується з викладеними в оскаржуваному рішенні висновками про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 27.06.1983, виходячи з такого.

Згідно зі п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На підтвердження періоду навчання позивачем надано диплом серії НОМЕР_2 від 27.06.1983, згідно з яким « ОСОБА_8 » закінчила Запорізький технікум радянської торгівлі.

Водночас, вказане у дипломі ім`я позивача « ОСОБА_8 » не відповідає даним її свідоцтва про народження, в якому зазначено « ОСОБА_9 », а також паспортним даним, відповідно до яких по батькові позивача « ОСОБА_4 ».

Отже, прослідковується різне написання українською мовою по батькові позивача в паспорті позивача та у дипломі серії НОМЕР_2 від 27.06.1983, який наданий позивачем для підтвердження періоду навчання для цілей зарахування для страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що у даному випадку період навчання не може бути зарахований на підставі даних трудової книжки позивача, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_3 від 01.08.1983 наявний запис лише про факт навчання, однак записи саме про період навчання відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не уповноважений надавати оцінку належності правовстановлюючих документів певній особі у випадку невідповідності зазначених в них прізвища, ім`я або по батькові записам, які містяться в документах, що посвідчують особу.

Не відноситься підтвердження таких фактів і до повноважень адміністративного суду, адже наведене не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства та суперечить положенням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що не є поодинокими ситуації, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах.

Чинне законодавство передбачає механізм виправлення даної ситуації, відповідно до якого у випадку, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особа має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, окрім паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, що передбачено статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, суд вважає, що відмовивши позивачу в зарахуванні до страхового стражу періоду навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 27.06.1983, відповідач 1 діяв обґрунтовано та в межах наданих повноважень, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, суд зазначає, що спірне рішення відповідача 2 підлягає скасуванню як протиправне та таке, що не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України.

Водночас, задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, шляхом зобов`язання пенсійного органу здійснити призначення та виплату пенсії за віком позивачу, є передчасним.

Суд звертає увагу, що розрахунок страхового стажу віднесено до компетенції органів пенсійного фонду, які здійснюють покладену на них функцію за встановленою процедурою, зокрема, перевіряють подані документи на відповідність вимогам закону, перевіряють зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта, уточнюють інформацію про факт роботи тощо. Адже право особи на одержання пенсії може бути установлено виключно на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд зазначає, що підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.08.1983 по 20.06.1987, з 08.07.1987 по 11.11.1988, з 28.08.1989 по 31.12.1998 стала невідповідність зазначеного в трудовій книжці по батькові позивача, тобто щодо даних періодів трудову книжку не визнано як документ, який підтверджує страховий стаж.

Отже відповідач не здійснював перевірку змісту трудової книжки щодо конкретних записів про дані періоди роботи, їх належне оформлення, відповідність вимогам чинного законодавства, не уточнював інформацію про факт роботи в ці періоди тощо.

Суд не може перебирати на себе функцію органу Пенсійного фонду, здійснювати перевірку відповідних документів, на підставі яких визначається страховий стаж, а також здійснювати обчислення дійсного страхового стажу позивача та визначати його достатність для призначення пенсії за віком, оскільки це суперечить завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах суд вважає зобов`язання органу Пенсійного фонду, який прийняв оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, повторно розглянути подану позивачем заяву від 24.01.2024, вирішити питання про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.08.1983 по 20.06.1987, з 08.07.1987 по 11.11.1988, з 28.08.1989 по 31.12.1998, з 01.10.2023 по 23.01.2024 та про призначення позивачу пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки в частині зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 01.01.1999 30.09.2023 судом встановлено, що такий період зарахований відповідачем 1 до страхового стажу позивача, а в частині періоду навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 27.06.1983 суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

При цьому, обов`язок щодо повторного розгляду заяви слід покласти саме на відповідача 1 з таких міркувань.

Так, пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Підставою для повідомлення заявника про перерахунок/відмову перерахувати пенсію може бути виключно рішення, прийняте територіальним органом ПФУ з цього питання.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера із заявою про призначення/перерахунок пенсії та надання необхідних документів, саме уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення. При цьому структурний підрозділ такого органу визначається за принципом екстериторіальності, тобто питання призначення/перерахунку пенсії може бути вирішено будь-яким територіальним органом Пенсійного фонду, обраним за принципом випадковості.

З вищевикладеного суд робить висновок, що покладення відповідного обов`язку щодо розгляду заяви позивача необхідно здійснити саме на відповідача 1 як на орган, уповноважений на розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Водночас, оскільки відповідачем 2 не вчинялося жодних дій та не приймалось рішень з питання призначення пенсії позивачу, то позовні вимоги до ГУ ПФУ в Запорізькій області заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Інші аргументи не є визначальними для правильного вирішення спору, а тому не вимагають оцінки суду.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1937,92 грн.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 968,96 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення ГУ ПФУ в Полтавській області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.01.2024 № 83 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, подану ОСОБА_1 24.01.2024, вирішити питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.08.1983 по 20.06.1987, з 08.07.1987 по 11.11.1988, з 28.08.1989 по 31.12.1998, з 01.10.2023 по 23.01.2024 та про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, місцезнаходження: 36011, м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 34; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 12.07.2024

Суддя М.О. Семененко