Справа № 623/4684/21
Суддя: Аркатова К. В.
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 623/4684/21
Провадження № 2-а/638/110/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові, у порядку загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місті Ізюму Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (нині Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про визнання неправомірними дій державного виконавця, винесення постанови про стягнення виконавчого збору, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2021 року позивач звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місті Ізюму Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (нині Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про визнання неправомірними дій державного виконавця, винесення постанови про стягнення виконавчого збору, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, в якому просив суд:

- визнати дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місті Ізюму Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) по виконавчому провадженню № 66776347 неправомірними;

- визнати протиправною та скасувати постанову Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місті Ізюму Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) по виконавчому провадженню № 66776347 про стягнення виконавчого збору;

- стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист № 643/1438/17 виданий Московським районним судом м. Харкова 04.02.2019 року.

21 червня 2018 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення яким стягнуто солідарно з позивача та його дружини на користь АТ «УкрСиббанк», суму боргу процентів, нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02 листопада 2006 року в розмірі 25527 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять сім) доларів США 17 центів та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6649 (шість тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 20 коп. Стягнути з позивача та його дружини на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», суму сплаченого судового збору в розмірі 10565 (десять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 56 коп., в рівних частках з кожного по 5282 (п`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 78 коп.

На підставі вищевказаного рішення суду відповідачем відкрито щодо позивача виконавчі провадження № 61453791 та № 61489627.

Станом на сьогоднішній день кредитні зобов`язання позивача та ОСОБА_2 (дружина позивача) перед АТ «УКРСИББАНК» реструктуризовані, відповідно до повідомлення АТ «УКРСИББАНКУ» від 13.08.2021 року за вих. 60-4-06/34/307.

Виконавчі провадження № 61453791 та № 61489627 завершено у зв`язку із тим, що грошові зобов`язання перед стягувачем АТ «УКРСИББАНК» реструктуризовано та заяви відповідача про повернення виконавчого документу.

09 вересня 2021 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 66776347 стосовно стягнення з мене виконавчого збору за вищевказаними завершеними виконавчими провадженнями.

Позивач зазначає, що дії виконавця щодо стягнення виконавчого збору, постанова про стягнення виконавчого збору є протиправними, оскільки виконавчі провадження не виконані.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувану, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-УІІІ при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

У зв`язку з наведеним вище, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, рішенням Вищої ради правосуддя від 20 квітня 2023 року № 399/0/15-23 з 01 травня 2023 року змінено територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області на Дзержинський районний суд м. Харкова.

Матеріали справи, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2023 року, надійшли в провадження судді Аркатової К.В.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року справу прийнято до провадження судді Аркатової К.В., постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження.

14 липня 2023 року представником Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетяною Шестопал направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому представник заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову, керуючись наступним.

06 червня 2020 року до відділу разом з заявою стягувана надійшов виконавчий лист № 643/1438/17 виданий 04.02.2019 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.11.2006 в розмірі 25527,17 доларів США (що становить 711010,81 грн. на день набрання рішенням суду законної сили) та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6649,20 грн., а всього 717660,01 грн.

06 березня 2020 року державним виконавцем, на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої за вих. № 25993 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення виконавчого збору, що свідчить про те, що боржнику відомо про його обов`язок сплатити виконавчий збір.

06 березня 2020 року державним виконавцем, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 100,00 грн., копію якої за вих. № 26005 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

06 березня 2020 року державним виконавцем, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 71766 грн., копію якої за вих. № 26013 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

За вищевказаним виконавчим провадженням з боржника стягнуто витрати виконавчого провадження на користь держави в сумі 100 грн., частково стягнуто виконавчий збір в сумі 611,22 грн. на користь держави та частково стягнуто заборгованість на користь стягувана ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 6112,70 грн.

01 вересня 2021 року до відділу надійшла заява стягувана про повернення виконавчого документа в порядку передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

09 вересня 2021 року державним виконавцем, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Оскільки виконавчий збір сплачено частково, постанову про стягнення виконавчого збору № 61489627 від 06.03.2020 виведено в окреме провадження в сумі 71179,78 грн. на підставі п. З ст. 40 Закону України «про виконавче провадження» в якій вказано, що у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною ^дев`ятою статті 27 цього Закону), 11,14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 22 р. III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувану, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

При закінченні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, або повернення такого виконавчого документа стягувану, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження паперову копію такого виконавчого документа.

Відмітка на паперовій копії виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, не проставляється

Представник відповідача вказує, що на виконання даної вимоги вищевказаної Інструкції державним виконавцем на виконавчому документі поставлено відповідну відмітку, у якій зазначено підставу повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, та сума стягнутого виконавчого збору, засвідчена підписом виконавця та скріплена печаткою. Крім того, зауважує, що згідно зі статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. Згідно частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, тому державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, а саме 06.03.2020, але не пізніше закінчення виконавчого провадження, тобто до 09.09.2021, у зв`язку з чим, керуючись статтями 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, державним виконавцем дотримано вимоги чинного законодавства.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду по суті.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання протиправними дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місті Ізюму Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (нині Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), які полягають у винесенні постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 66776347.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3,2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відповідно до змісту пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що до відділу державної виконавчої служби (відповідача) разом з заявою стягувана надійшов виконавчий лист № 643/1438/17 виданий 04.02.2019 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.11.2006 в розмірі 25527,17 доларів США (що становить 711010,81 грн. на день набрання рішенням суду законної сили) та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6649,20 грн., а всього 717660,01 грн.

06 березня 2020 року державним виконавцем, на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої за вих. № 25993 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення виконавчого збору, що свідчить про те, що боржнику відомо про його обов`язок сплатити виконавчий збір.

06 березня 2020 року державним виконавцем, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 100 грн., копію якої за вих. № 26005 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання (у відповідності до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5).

06 березня 2020 року державним виконавцем, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 71766 грн., копію якої за вих. № 26013 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

За вищевказаним виконавчим провадженням з боржника стягнуто витрати виконавчого провадження на користь держави в сумі 100 грн., частково стягнуто виконавчий збір в сумі 611,22 грн. на користь держави та частково стягнуто заборгованість на користь стягувана ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 6112,70 грн.

01 вересня 2021 року до відділу надійшла заява стягувана про повернення виконавчого документа в порядку передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

09 вересня 2021 року державним виконавцем, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Оскільки виконавчий збір сплачено частково, постанову про стягнення виконавчого збору № 61489627 від 06.03.2020 року виведено в окреме провадження в сумі 71179,78 грн. на підставі п. З ст. 40 Закону України «про виконавче провадження» в якій вказано, що у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною ^дев`ятою статті 27 цього Закону), 11,14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувану, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою. При закінченні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, або повернення такого виконавчого документа стягувану, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження паперову копію такого виконавчого документа. Відмітка на паперовій копії виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, не проставляється

Суд вбачає, що на виконання даної вимоги вказаної вище інструкції державним виконавцем на виконавчому документі поставлено відповідну відмітку, у якій зазначено підставу повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягнутої суми, та сума стягнутого виконавчого збору, засвідчена підписом виконавця та скріплена печаткою. Крім того, зауважує, що згідно зі статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. Згідно частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, тому державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, а саме 06.03.2020, але не пізніше закінчення виконавчого провадження, тобто до 09.09.2021 року, у зв`язку з чим, керуючись статтями 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, державним виконавцем дотримано вимоги чинного законодавства.

Суд акцентує увагу, що для стягнення виконавчого збору, необхідна сукупність таких обставин, як: виконання судового рішення має бути примусовим, виконавцем мають бути вжиті заходи з такого примусового виконання рішення, та, як результат, внаслідок дій виконавця з примусового виконання рішення має відбутися повне або часткове виконання рішення.

У разі, якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, державний виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум повинен винести постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14 роз`яснено, що відповідно до статей Закону «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 819/1116/17 (№ К/9901/3131/17) та від 15 лютого 2018 р. у справі № 910/1587/13.. в яких наголошено, що підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного стягнення з боржника на користь стягувана зазначених у виконавчому документі сум, виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII ««Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ (Закон № 1404-VIII) випадках - на приватних виконавців.

В силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою Стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір

це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 вищезазначеного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2 3, 2 4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9 15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

06 березня 2020 року державним виконавцем, на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої за вих. № 25993 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення виконавчого збору, що свідчить про те, що боржнику відомо про його обов`язок сплатити виконавчий збір.

06 березня 2020 року державним виконавцем, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 100,00 грн., копію якої за вих. № 26005 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

06 березня 2020 року державним виконавцем, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 71766 грн., копію якої за вих. № 26013 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

За вищевказаним виконавчим провадженням з боржника стягнуто витрати виконавчого провадження на користь держави в сумі 100 грн., частково стягнуто виконавчий збір в сумі 611,22 грн. на користь держави та частково стягнуто заборгованість на користь стягувана ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 6112,70 грн.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а зазначив, що законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII та № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом України.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

В силу наведених положень виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 160/4481/20.

Крім того, як зазначено в постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 460/2478/19, аналізуючи норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5, згідно з частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Вказане узгоджується з пунктами 20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутого та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до статті 27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, саме тому у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця, у зв`язку з чим, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвинківському, Борівському, Ізюмському районах та місті Ізюму Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (нині Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про визнання неправомірними дій державного виконавця, винесення постанови про стягнення виконавчого збору, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.

Повний текст рішення складено 17 липня 2024 року.

Головуючий