Справа № 260/2482/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2024 року м. Ужгород№ 260/2482/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міснік Н.В. про накладення штрафу від 05.04.2024 року у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні №74050934.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 квітня 2024 року на адресу ГУ ПФУ в Закарпатській області надійшла постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Міснік Н.В. про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. від 05.04.2024 року у виконавчому провадженні №74050934 за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/8867/23 без поважних причин.

ГУ ПФУ в Закарпатській області вважає, що вказана постанова про накладення штрафу є безпідставною, необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття законного рішення, і такою, що завдає істотної шкоди законним інтересам позивача, зважаючи на наступне.

Так, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

При цьому, позивач зазначає, що після набрання рішенням суду по вищенаведеній справі законної сили, Головним управлінням виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, а саме, здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2022 року згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/8867/23. З 01 лютого 2024 року виплата пенсії стягувачу здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення. Нарахована заборгованість в розмірі 340,26 грн. за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України, про що листом від 12.02.2024 року № 0700-0504-5/10128 було повідомлено відповідача.

Таким чином, ГУ ПФУ в Закарпатській області вжило заходів для належного виконання рішення, а відтак поставу про накладення на нього штрафу вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти позовних вимог, оскільки законодавством визначено що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законодавством заходи щодо примусового виконання рішень, а у відповідності до п. 16 ч. 3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження передбачено право накладати стягнення у вигляді штрафу у випадках, передбачених Законом, зокрема, за невиконання без поважних причин боржником рішення (ст. 63 цього Закону).

Відповідач зазначає, що обставини, які повідомив боржник, в своїй сукупності не свідчать про реальну неможливість виконати судове рішення, оскільки невиплата доплати 2000 грн. за виконавчим документом зумовлена саме недбалістю боржника, неналежним виконанням ним своїх обов`язків, разом з цим, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/8867/23 встановлено, що боржником на виконання рішення №260/7617/21 позивачу проведено перерахунок пенсії з 18.11.2020 року.

Вказаний перерахунок пенсії позивача, на виконання вищевказаного рішення здійснено відповідачем з 01.05.2022 року, при цьому, до вказаного розміру пенсії після перерахунку не включена доплата в сумі 2000,00 грн. відповідно до Постанови №713.

Таким чином, оскільки перерахунок пенсії стягувача, проведений Головним управлінням ПФУ на виконання судового рішення з метою усунення порушеного його права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього винило до 01.03.2018 року, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії, то ОСОБА_1 має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000,00 грн. відповідно до

Отже, враховуючи вищенаведене, державним виконавцем встановлено повне невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/8867/23, на підставі якого видано виконавчий лист від 29.01.2024.

У зв`язку з чим, державним виконавцем відділу ПВР, керуючись cm. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 05.04.2024 ВП № 74050934 про накладення штрафу на боржника, якою зобов`язано ГУ ПФУ у Закарпатській області виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, у відповідності до cm. 382 Кримінального кодексу України.

Відтак, оскаржена постанова винесена державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб, встановлений діючим законодавством, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, на виконанні у ВПВР перебуває виконавче провадження за №74050934, з примусового виконання виконавчого листа №260/8867/23 від 29.01.2024 року виданим Закарпатським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відновити ОСОБА_1 з 01.05.2022 року нарахування та виплату щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2024 року №74050934 зобов`язано боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/8867/23 протягом 10 робочих днів.

12 лютого 2024 року листом №0700-0504-5/10128 позивач повідомив про те, що з 01.02.2024 виплата пенсії стягувачу здійснюється з урахуванням рішення суду №260/8867/23, нарахована заборгованість за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 в розмірі 340,26 грн.

29 лютого 2024 року Вимогою державного виконавця №7-74050934/1237 державним виконавцем відділу ПВР надіслано боржнику ГУ ПФУ у Закарпатській області, щодо надання підтвердження виконання боржником рішення суду № 260/8867/23.

01 березня 2024 року листом №0700-0504-5/14916 позивач повідомив про те, що на виконання рішення суду №260/8867/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області відновлено ОСОБА_1 з 01 травня 2022 року щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000,00 грн., передбачену Постановою КМУ №713 від 14 липня 2021 року, з урахуванням раніше проведених виплат. Починаючи з 01.05.2022 розмір пенсії вже був обрахований у розмірі 19340,00 грн., на виконання попереднього рішення суду №260/7617/21, тому доплата різниці в пенсії за період з 01.05.2022 по 30.11.2022 відсутня. Виходячи з вищевказаного, згідно рішення суду №260/8867/23 склалась заборгованість у розмірі 340,26 тільки за період з 01.12.2022 по 28.02.2023, тому що на виконання попереднього рішення суду 260/6151/23 починаючи з 01.03.2023 розмір пенсії склав 22316,58 грн., що вже перевищував максимальний розмір 10 прожиткових мінімумів, встановлений законодавством (розмір пенсії встановлюється без обмеження її максимальним розміром станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок). Таким чином доплата різниці в пенсії за період з 01.03.2023 по 31.01.2024 також відсутня.

07 березня 2024 року на адресу відділу ПВР надійшла заява ОСОБА_1 згідно якої стягувач стверджує, що доплата в розмірі 2000 грн., відповідно до Постанови КМУ «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» №713 від 14.07.2021 року, стягувану не виплачено, у зв`язку з чим, рішення № 260/8867/23 боржником не виконано.

05 квітня 2024 року за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Міснік Н.В. прийнято постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Закарпатській області, у розмірі 5100,00 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону № 1404 виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.5 Закону України №1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України №1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону України № 1404 встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно положень ст.27 Закону України №1404, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі ст.63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України № 1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.4 ст.19 Закону №1404 сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вже встановлено судом, 05.04.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Міснік Н.В. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому проваджені №74050934 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року по справі №260/8867/23 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відновити ОСОБА_1 з 01.05.2022 року нарахування та виплату щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач вказує, що починаючи з 01.05.2022 розмір пенсії вже був обрахований у розмірі 19340,00 грн., на виконання попереднього рішення суду № 260/7617/21, тому доплата різниці в пенсії за період з 01.05.2022 по 30.11.2022 відсутня, заборгованість у розмірі 340,26 виникла тільки за період з 01.12.2022 по 28.02.2023, тому що на виконання попереднього рішення суду №260/6151/23 починаючи з 01.03.2023 розмір пенсії склав 22316,58 грн., що вже перевищував максимальний розмір 10 прожиткових мінімумів, встановлений законодавством.

Як вбачається із досліджених судом доказів, а саме протоколів перерахунку пенсії ОСОБА_1 станом на момент винесення оскаржуваної постанови, рішення суду від 18.12.23 року у справі №260/8867/23 боржником не виконано, з огляду на наступне.

Оцінюючи такі мотиви суб`єкта владних повноважень з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд зазначає, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справах №260/7617/21 та №260/6151/23 не стосується питання виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та не встановлює будь-яких обмежень розміру виплачуваної позивачу пенсії.

01.01.2008 року ст. 43 Закону доповнено положенням, яким пенсії військовослужбовців обмежено максимальним розміром. Так, згідно ч. 7 ст. 43 (в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-Vl від 08.07.2011 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7- рп/2016 від 20.12.2016 року положення ч.7 ст.43 Закону, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно ст. 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 20.12.2016 року ст. 43 Закону не містить положень щодо обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців.

Крім того, Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року по справі №260/6151/23, яке набрало законної сили 18 вересня 2023 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 березня 2023 року виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році, без обмеження пенсії максимальним розміром, врахувавши при цьому раніше виплачені суми.

В рішенні від 17 серпня 2023 року по справі №260/6151/23, суд дійшов висновку, що внесені Законом №1774-VIII до ч.7 ст.43 Закону Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни є повторним запровадженням нормативного регулювання, яке Конституційний Суд визнав неконституційним, а тому слід констатувати, що ці зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження максимального розміру пенсії. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Також, суд наголосив на тому, що право позивача на обчислення його пенсії без застосування обмеження максимальним розміром вже було предметом дослідження в іншій адміністративній справі, а тому з тих самих підстав пенсія позивача не може бути обмежена максимальним розміром.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що станом на день здійснення спірного перерахунку пенсії позивача Закон не містив положень, якими б були передбачені обмеження пенсії військовослужбовців будь-яким максимальним розміром.

Наведене свідчить про відсутність в ГУ ПФУ в Закарпатській області підстав для обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 .

Таким чином, з урахуванням викладеного, в контексті спірних правовідносин суд вказує на те, що рішення суду у справі № 260/8867/23, на підставі якого видано 29.01.2024 року виконавчий лист № 260/8867/23/2024, ГУ ПФУ в Закарпатській області не виконано, оскільки не здійснено виплату ОСОБА_1 з 01.05.2022 року щомісячної доплати до пенсії виходячи із суми 2000,00 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб №713 від 14.07.2021 року.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження не виконання рішення суду з поважних причин.

Поважними в розумінні Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №127/3770/17 та від 12.12.2018 року в справі №821/1568/16.

17.07.1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Отже Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень ст.9 Конституції України.

За змістом ст.32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Отже виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

В межах спірних правовідносин позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або про неможливість його виконання у терміни, визначені виконавцем. Жодних доказів боржником ні виконавцю, ні до суду у цій справі не надано.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 243, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 20453063) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ - 43316386) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 та 287 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк