Справа № 500/5077/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/5077/23 пров. № А/857/400/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року (суддя Дерех Н.В. ухвалене в м. Тернопіль) у справі № 500/5077/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

14.08.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.05.2023 №0-1920 виданого ГУ ДПС у Тернопільській області на суму 74429,06 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1920 від 12.05.2023.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на його не відповідність фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання та не зареєстрований як фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом (з урахуванням вимог ст.ст. 3, 58 ГК України), а приміщення, що становлять об`єкт оподаткування, позивач передав у користування іншого окремого суб`єкта підприємницької діяльності, вказане свідчить про відсутність підстав для використання преференції, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, до таких будівель, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника промислових приміщень обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо її доводів та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, у ОСОБА_1 на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху, будівля складського цеху, будівля заводоуправління загальною площею 15267,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 12.05.2023 прийнято податкове повідомлення - рішення №0-1920, яким у відповідності з підпунктом 54.3.3 пункту ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст.266 Податкового кодексу України, визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 74429,06 грн.

В подальшому, 10.07.2023 позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 12.05.2023 за №0-1920.

21.09.2023 Державною податковою службою прийнято рішення за результатами розгляду скарги №28006/6199-00-06-01-03-06, згідно якого Державна податкова служба залишила без змін ППР ГУ ДПС у Тернопільській області від 12.05.2023 №0-1920, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Порядок оподаткування ПНМ регламентовано приписами статті 266 ПК.

Згідно із підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК).

Як передбачено у підпункті 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України)

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України)

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна у позивача ОСОБА_1 на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху 11290,6 м2, будівля складального цеху 3550,4 м2, будівля заводоуправління 426,5 м2 загальною площею 15267,5 м2 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно із Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, до будівель промисловості належать будівлі класу 1251 «Будівлі промисловості».

Цей клас включає:

криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням;

1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»,

1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»,

1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»,

1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»,

1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»,

1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»,

1251.7 «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»,

1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»,

1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів здійснення ним господарської діяльності, як суб`єкта господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, як визначено вимогами пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Також колегія суддів зазначає, що у договорі про співробітництво (партнерство) від 30 травня 2019 року, укладеного між громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Енерго Захід», його предметом зазначена взаємодія і співробітництво сторін договору з метою використання за призначенням, зменшення витрат на утримання цілісного майнового комплексу та, як результат, підвищення ефективності використання таких об`єктів нерухомого майна:

будівлі меблевого цеху - 10726,1 м2, складального цеху - 3372,9 м2 та будівлі заводоуправління - 405,2 м2 (загальна площа складає 14504,2 м.кв.);

земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0636 загальною площею 2,4979 га, під вказаними будівлями, необхідну для їх обслуговування, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

За умовами цього договору будівлі промисловості використовуються за цільовим призначенням - деревообробна/деревопереробна галузь-промисловість, тобто для виготовлення промислової продукції.

ОСОБА_1 стверджує, що вказаний договір носить безоплатний характер.

В пункті 30.1 статті 30 ПК передбачено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті..

Згідно із пунктом 30.2 статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

За правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Окрім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Колегія суддів зазначає, що обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Слід зазначити, що безспірним є те, що ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання у розумінні вимог податкового законодавства, оскільки ним не було надано відповідних доказів на підтвердження зворотного.

Водночас належні позивачу на праві власності будівлі, що становлять об`єкт оподаткування, було передано ним у користування іншому суб`єкту господарювання.

Оцінюючи договір про співробітництво (партнерство) від 30 травня 2019 року, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами контролюючого органу про те, що такий за своєю суттю відповідає ознакам договору позички, що передбаченого статтею 827 Цивільного кодексу України, за умовами якого одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до належних позивачу об`єктів нерухомості, а отже оспорюване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області від 12.05.2023 №0-1920 є правомірним.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на лист Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07.02.2024 №1949/6/19-00-24-10, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік згідно податкового повідомлення-рішення №0-1920 від 12.05.2023 скасовано колегія суддів відхиляє, оскільки за результатами оскарження вказаного вище податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку ДПС України 21.09.2023 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1920 від 12.05.2023.

Доводи позивача наведені у відзиві, на думку апеляційного суду, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь, довільне і неправильне трактування вимог діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апелянта є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 324, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі №500/5077/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга