Справа № 420/14184/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська,16, м.Київ, 04053), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (площа Соборна,буд.3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій областіза результатом якого позивач просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фондуУкраїни в Донецькій області 16.11.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком №89;

визнати протиправним Рішення Головногоуправління Пенсійного фонду України в м. Києві №10219-8371/М-02/8-2600/24 від 20.03.2024 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фондуУкраїни в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.08.1987року по 14.04.1998 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що ГУ ПФУ в Донецькій області 16.11.2023 року прийняло Рішення про відмову впризначенні пенсії позивачу за віком №89, яке обґрунтоване тим, що до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.08.1980 року незараховано період роботи в Президії Херсонської обласної колегії адвокатів з 01.08.1987 по 14.04.1998, оскільки довідка про сплату внесків відсутня.Крім того, Рішення Головне управлінням ПФУ в м. Києві№10219-8371/М-02/8-2600/24 від 20.03.2024 року розглянувши звернення позивача також відмовлено позивачеві у призначенні пенсії позивачу за віком за відсутності достатнього страхового стажу з аналогічних підстав. Позивач вважає протиправними дії відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.08.1987 року по 14.04.1998 рік та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 14 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідно до відзиву відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області проти задоволення позову заперечує. Зазначає, щозгідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачастановить 19 років 01 місяць 02 днів.До страхового стажу не зарахованоперіод роботи в Президіумі Херсонської обласної колегії адвокатів з 01.08.1987 по 14.04.1998, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійногофонду України за застраховану особу. Період роботи з 01.04.1998 по 31.12.2003врахований згідно із відомостями про застраховану особу в реєстрі застрахованихосіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхуванняформи Ок-5.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України вДонецькій області прийнято рішення № 89 від 16.11.2023 про відмову впризначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 узв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог позивачу в частинізобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій областіщодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1987 по 14.04.1998,відсутні.

Відповідно до відзиву відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проти задоволення позову заперечує. Зазначає, щоу гр. ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж дляпризначення пенсії за віком за нормами Закону №1058.Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій областівід 16.11.2023 № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно доЗакону №1058 є законним та обґрунтованим.При цьому, відповідач зазначає, що ним 13.11.2024 булолише прийнято у гр. ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 13.11.2023 гр. ОСОБА_1 звернулась до Головного управлінняПенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначеноструктурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України вДонецькій області прийнято рішення № 89 від 16.11.2023 про відмову впризначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 узв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачастановить 19 років 01 місяць 02 днів.

До страхового стажу не зараховано:

- період роботи в Президії Херсонської обласної колегії адвокатів з 01.08.1987 по 14.04.1998, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за застраховану особу. Період роботи з 01.04.1998 по 31.12.2003 врахований згідно із відомостями про застраховану особу в реєстрі застрахованихосіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми Ок-5.

20.03.2024 року Позивач отримала відповідь на звернення, яке булорозглянуто Головним управлінням ПФУ в м. Києві. У своєму листі №10219-8371/М-02/8-2600/24 від 20.03.2024 року Головне управлінням ПФУ в м. Києві вказано наступне:

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є само зайнятою особою.

З огляду на положення пункту 3 статті 11 Закону України "Про загальнообов`язковедержавне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) особи, які провадятьнезалежну професійну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, підлягаютьзагальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Страхувальником в цьому випадку с сама застрахована особа (пункт 5 статті 14закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи дляпризначення пенсії до набрання чинності цим Законом до 01.01.2004, зараховуютьсядо страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діялораніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажуроботи крім роботи, яка виконувана на підставі трудового договору, зараховується,зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальномустрахуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Враховуючи зазначене, періоди здійснення фізичною особою адвокатської діяльностіпо 31.12.2003 зараховуються до страхового стажу за умови надання документівпро сплату страхових внесків.

Оскільки довідка про сплату внесків відсутня, до страхового стажу зарахувати період роботи в Президії Херсонської обласної колегії адвокатів з 01.08.1987 по 14.04.1998 неможливо.

Згідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку страховий стаж склав19 років 1 місяць 2 дні.

Статтею 26 Закону № 1058 встановлено, що з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років маютьособи за наявності страхового стажу не менше 30 років

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу підстави для призначенняпенсії за віком відсутні.

Позивач вважає зазначені рішення та не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.08.1987 року по 14.04.1998 рік протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст.24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за вікоммають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Таким чином, страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджуєтьсятрудовою книжкою та документами, визначеними Порядком № 637, астраховий стаж, набутий після 01.01.2004, підтверджується довідкою з бази данихреєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державногосоціального страхування.

Так щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.08.1987 року по 14.04.1998 рік суд зазначає наступне.

Надана Позивачем трудова книжка НОМЕР_1 від 26.08.1980 року дає можливість оцінити та визначити періоди трудової діяльності ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин діяв Закон УРСР Про затвердженняПоложення про адвокатуру Української РСР від 31.10.1980 № 1050-X (далі Закон№1050-X), який визначав загальні засади організації і функціонування президіїадвокатів.

Згідно Статті 20 Закону №1050-X, для організації роботи адвокатів у містах та іншихнаселених пунктах створюють юридичні консультації.

Згідно статті 24 Закону №1050-X, праця адвокатів оплачується з коштів, які надійшлидо юридичної консультації від громадян і організацій за надану їм юридичнудопомогу. Заробіток членів колегії адвокатів, які займають штатні посади в президіїколегії і юридичних консультаціях, складається з посадового окладу і сум, якінадійшли за адвокатську діяльність.

Згідно статті 23 Закону №1050-X, призначення і виплата адвокатам допомоги і пенсійпо державному соціальному страхуванню проводяться відповідно до законодавствапро соціальне страхування і соціальне забезпечення.

Згідно відомостей з трудової ОСОБА_3 НОМЕР_1 від 26.08.1980 року вона була прийнята в члени Президії Херсонської обласної колегії адвокатів з місцем роботи адвокатом в юридичній консультації згіднонаказу №5 від 13.07.1987 року (запис датований 01.08.1987 р.)

Отже, Президія Херсонської обласної колегії адвокатів була організацією - роботодавцем, який приймав на роботу працівників згідно відповідного наказу і мавобов`язок сплачувати страхові внески у пенсійний фонд СРСР.

Таким чином, Позивач була найманим працівником в Президіумі Херсонськоїобласної колегії адвокатів, а не була адвокатом, який здійснювавадвокатську діяльність індивідуально.

Отже, надана Позивачем трудова книжка НОМЕР_1 від 26.08.1980 рокудає можливість оцінити та визначити періоди трудової ОСОБА_4 .

Щодо посилання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо того, що для підтвердження періоду здійснення адвокатської діяльності з 01.08.1987 по31.12.2003 гр. ОСОБА_1 необхідно надати документи про сплату страхових внесків абовідомостей, що підлягала державному соціальному страхуванню суд зазначає наступне.

Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 20.12.2023 року ОСОБА_1 повідомлено, що ...у зв`язку з військовими діями в області таперебуванням регіону в окупації, втрачено доступ до архівних електронних баз зданими щодо звітності, нарахування та сплати страхового збору за період до 2004 року. Тому, надати інформацію щодо сплати коштів до бюджету Пенсійногофонду України вищевказаними установами за період з 01.08.1987 по14.04.1998 на даний час не має можливості.

Таким чином, ГУ ПФУ в Херсонській області не спростовує нарахування страховихвнесків роботодавцем Позивача, а інформує про те, що Пенсійний фонд України немає доступу до електронної бази даних.

Дослідивши записи у трудовій книжці про спірні періоди трудової діяльності позивача, суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

Перевіривши записи у трудовій книжці позивача, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ Донецькій області протиправно не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди роботи.

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивача оскаржувані рішення є неправомірним та підлягають скасуванню, а спірні періоди трудового стажу підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача із повторним розглядом заяви про призначення пенсії за віком.

Доводи відповідачів висновку суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь позивача судового збору у розмірі 968,96 грн.

За правилами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем подавалася заява про стягнення судових витрат з відповідача, але судом при прийнятті судового рішення не вирішено питання стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

А за правилами частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вимог цієї норми позивач надав суду копії: договору, додаткової угоди, детального опису робіт (наданих послуг), рахунок, квитанції, акт приймання-передачі наданих послуг.

За правилами частини п`ятої-сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, перевіривши відповідні докази, суд дійшов висновку, що вказане клопотання необхідно задовольнити.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Судом встановлено, що у своїй заяві позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Судом встановлено, що адвокатом Хлєбниковою Н. А. подається детальний опис робіт (наданихпослуг), які викладені в Акті приймання-передачі правової допомоги № 1 від 26.05.2024 року до Договору про надання послуг № 120 від 12 квітня 2024 року..

Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.ч.6,7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі №160/6899/20.

Крім того відповідачем надано вмотивовані заперечення проти розміру витрат на правничу допомогу.

З урахуванням зазначеного та розрахунку витрат часу, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката є пропорційним до предмета спору та складності справи у розмірі 3000,00 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи, суд вважає за можливе присудити з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь кожного з позивачів понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська,16, м.Київ, 04053), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (площа Соборна,буд.3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 16.11.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком №89.

Визнати протиправним Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №10219-8371/М-02/8-2600/24 від 20.03.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна,буд.3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, )зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), період роботи з 01.08.1987 року по 14.04.1998 рік.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна,буд.3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 968,96 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко