Справа № 460/951/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2024 року м. Рівне №460/951/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доЗдолбунівської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) до Здолбунівської міської ради (далі по тексту відповідач) в якому позивачка просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Здолбунівської міської ради, яка полягає у неприйнятті у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду її заяви від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Здолбунівську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні чергової або позачергової сесії її заяву від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення про її затвердження та про передачу земельної ділянки площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216 їй у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є власником жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216. Зазначає, що на виконання рішення Здолбунівської міської ради від 05.10.2011 № 302 нею було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку.

07.07.2021 вона звернулась до Здолбунівської міської ради із заявою про затвердження розробленої технічної документації та передачі земельної ділянки їй у власність.

Позивачка вказує, що із серпня 2021 року по травень 2023 року подана нею заява міською радою не розглядалась, а на засіданні 43 сесії міської ради, яке відбулося 17.05.2023, проект рішення був відхилений у зв`язку з відсутністю необхідної кількості ухвальних голосів.

З викладеного позивачка вважає, що не приймаючи у встановлений законом строк рішення за наслідками розгляду поданої нею заяви від 07.07.2021 Здолбунівська міська рада діяла не у спосіб, що передбачений статтею 118, 186 ЗК України та пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», недобросовісно та необґрунтовано. На думку позивачки, не прийняття міською радою жодного із рішень, передбачених ч. 2 ст. 118 ЗК України, за наслідками розгляду заяви про передачу земельної ділянки у власність, свідчить про протиправну бездіяльність Здолбунівської міської ради.

Позовні вимоги просить задовольнити.

За наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями вказаний позов переданий для розгляду судді Жуковській Л.А.

Ухвалою суду від 29.01.2024 позовну заяву залишено без руху. У встановлений в ухвалі строк позивач усунув недоліки поданої позовної заяви.

Ухвалою від 12.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.

21.02.2024 на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 проведений повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку з відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Жуковської Л.А. - головуючої судді у справі № 460/951/24.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративну справу № 460/951/24 передано для розгляду судді Греську О.Р.

Ухвалою суду від 26.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.02.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Розглянувши подане клопотання та доводи на його обґрунтування, ухвалою від 29.02.2024 відмовлено у задоволенні поданого клопотання.

28.02.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи своїх заперечень відповідач вказує, що заява позивача була розглянута на засіданні тринадцятої сесії Здолбунівської міської ради, яке відбулося 04.08.2021. Рішенням міської ради № 640 розгляд заяви позивачки про передачу їй земельної ділянки у власність вирішено перенести до приведення поданої нею технічної документації із землеустрою до вимог чинного законодавства. Відповідач також вказує, що був позбавлений можливості розглянути заяву у строки визначені законом, оскільки на розгляді Здолбунівського районного суду Рівненської області перебував спір з приводу даної земельної ділянки у справі № 562/2144/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Здолбунівська міська рада про скасування державної реєстрації земельної ділянки та виключення записів про ділянку з реєстру.

17.05.2023 заяву позивача повторно винесено на розгляд Здолбунівської міської ради, однак рішення про передачу земельної ділянки у власність не було прийнято, оскільки не отримало необхідної кількості голосів депутатів. У зв`язку з цим відповідач вважає, що утримання від голосування окремих депутатів міської ради є їх волевиявленням та не свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування.

З цих підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі договору купівлі-продажу від 03.09.1986 позивачка набула у власність жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішенням Здолбунівської міської ради від 05.10.2011 № 302 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,0386 га.

На замовлення позивачки приватний підприємець ОСОБА_3 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки становить 0,0410 га. Земельну ділянку було зареєстровано в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру - :00:012:0216.

07.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до Здолбунівської міської ради із заявою про затвердження розробленої технічної документації та про передачу земельної ділянки їй у власність.

Згідно протоколу засідання комісії з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Здолбунівської міської ради від 03.08.2021 № 7, комісією було рекомендовано перенести розгляд звернення ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації до приведення її до вимог чинного законодавства.

Комісія також рекомендувала звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо проведення перевірки законності дій сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_3 при розробленні поданої технічної документації.

Рішенням Здолбунівської міської ради від 04.08.2021 № 640 перенесено розгляд звернення ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Також, вирішено звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо проведення перевірки законності дій сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_3 при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 та реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0216.

Судом також встановлено, що у провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області перебувала справа № 562/2144/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Здолбунівська міська рада Рівненської області про скасування державної реєстрації прав, скасування кадастрових номерів.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Однак, постановою Рівненського апеляційного суду від 02.02.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01.09.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, відмовлено.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 17.05.2023 відбулось сорок третє засідання сесії Здолбунівської міської ради восьмого скликання на якому було розглянуто проект рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 та передачу її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 .

Витягом з протоколу засідання сесії міської ради від 17.05.2023 встановлено, що рішення не було прийнято. Підставою не прийняття такого рішення стала відсутність необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 18 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Пунктом «б», частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить серед іншого передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин 1 4 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку у разі передачі її із земель державної або комунальної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації визначений приписами статей 118, 121, 122 ЗК України. Зазначеними статтями Кодексу встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно частини 1, 2 статті 118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Так, відповідно до пункту «г» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 1 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно частини 1 статті 25 вказаного Закону, документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Пунктом «і» частини 2 статті 25 Закону України «Про землеустрій» передбачені види технічної документації, серед яких визначено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівської міської ради від 05.10.2011 № 302 було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0386 га.

Приватний підприємець ОСОБА_3 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки становить 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження невідповідності технічної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів чи містобудівній документації.

З протоколу засідання Здолбунівської міської ради від 17.05.2023 судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивачки про затвердження поданої нею технічної документації та передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , рішення не прийнято у зв`язку із ненабранням необхідної кількості голосів депутатів міської ради.

Проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову в задоволенні відповідної вимоги, заяви чи клопотання, а такий результат фіксується у протоколі пленарного засідання Ради.

Зазначений висновок суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 343/244/16-а, в якій суд вказав, що рішення міськрадою було не прийнято у зв`язку із ненабранням відповідної кількості голосів.

Тобто, в даному випадку, за наслідками розгляду заяви позивача відповідачем не було прийнято жодного акту ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення. Відсутність рішення міської ради про затвердження або відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність свідчить про її протиправну бездіяльність.

Суд зазначає, що положення Земельного кодексу України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду клопотання про затвердження технічної документації може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 30.07.2020 у справі №621/1349/17.

Враховуючи те, що Здолбунівською міською радою не прийнято жодного рішення за результатами розгляду технічної документації, суд дійшов висновку, що має місце протиправна бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви позивачки.

Що стосується обрання належного способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні технічної документації із землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти рішення про її затвердження.

Відповідно до ч. 8 ст. 186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Суд зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що технічна документація позивачки не відповідає вимогам закону та/або містобудівній документації.

З аналізу витягу з протоколу засідання сорок третьої сесії Здолбунівської міської ради від 17.05.2023 вбачається, що при розгляді технічної документації, невідповідності її вимогам закону міською радою встановлено не було.

Суд відзначає, що в будь-якому випадку, результатом розгляду питання щодо відповідності чи не відповідності документації із землеустрою вимогам закону та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, документації із землеустрою або містобудівній документації має бути прийняття радою відповідного рішення, чого в даному випадку не зроблено.

Зважаючи, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не розглянув заяви позивачки щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача розглянути на найближчому пленарному засіданні чергової або позачергової сесії заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення саме про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність, на переконання суду, є такою, що заявлена передчасно.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд зазначає, що відповідач не обґрунтовував свою протиправну бездіяльність по ухиленню від прийняття рішення щодо затвердження технічної документації, її невідповідністю вимогам закону та/або містобудівній документації.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у справі не доведено правомірності своєї бездіяльності при розгляді заяви позивача про затвердження технічної документації. Натомість, позивачкою частково доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З огляду на викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

За правилами частин 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,00 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 15000 грн., однак до матеріалів справи не надав жодних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

А відтак, розподіл вказаних витрат не проводиться.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Здолбунівської міської ради, яка полягає у неприйнятті у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Здолбунівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0410 га, кадастровий номер :00:012:0216, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Здолбунівська міська рада (вул. Грушевського, 14,м. Здолбунів,Рівненська обл., Рівненський р-н,35705. ЄДРПОУ/РНОКПП 05391130)

Повний текст рішення складений 16.07.2024.

Суддя Олег ГРЕСЬКО