Справа № 260/3/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2024 року м. Ужгород№ 260/3/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області, яким просить суд:

- визнати протиправними дії чи бездіяльність відповідача в межах розгляду запиту щодо доступу до публічної інформації від 22.12.2023 р.;

- зобов`язати невідкладно розглянути запит з дотриманням чинного законодавства;

- винести окрему ухвалу за фактом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 212-3 КУпАП Порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.12.2023 позивач надіслав на електронну пошту відповідача запит щодо доступу до публічної інформації. 29.12.2023 позивач отримав відповідь, з якої слідує, що запит задоволено не в повному обсязі та запропоновано здійснити оплату за доступ до публічної інформації.

Позивач вважає недостовірною інформацію надану відповідачем, що запитувані ним документи передбачають виготовлення копій у загальній кількості 33 аркушів, оскільки запитувана інформація повинна зберігатися у відповідача у електронній формі і не передбачає виготовлення паперової копії електронного документу.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що на адресу Виноградівської міської ради надійшов запит щодо доступу до публічної інформації від позивача в якому той просив надати доступ до документа, який регламентує порядок підготовки проектів рішень Виконавчого комітету Виноградівської міської ради та копію реєстраційної карти документа, який був направлений Службою у справах дітей Закарпатської ОДА -ОВА до Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради.

29.12.2023 року позивачу було роз`яснено, що запитувана ним інформація передбачає виготовлення копій у загальній кількості 33 аркушів, з яких 1 аркуш копія листа Служби у справах дітей Закарпатської ОДА - ОВА, який зареєстрований міською радою 13.12.2023 року, 32 аркуші рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 27.10.2022 року № 246 «Про затвердження Інструкції з діловодства Виноградівської міської ради Закарпатської області».

Одночасно з цим, Виноградівською міською радою безкоштовно було надано позивачу перші 10 сторінок запитуваних документів, а саме: копія листа Служби у справах дітей ЗОДА ЗОВА, який зареєстрований міською радою 13.12.2023 року на 1 арк., а також копії перших 9 аркушів рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 27.10.2022 року №246 на 9 арк, та надано рахунок для здійснення відшкодування фактичних витрат на копіювання решти 23 сторінок в сумі 123,51 грн.

Твердження позивача про те, що він не просив друкувати документи, а від того Виноградівська міська рада ніби то була зобов`язана надати доступ до запитуваних документів безкоштовно, оскільки позивач просив надати такі документи у електронному вигляді вважає помилковим.

Умовою відшкодування зазначених витрат є не те, на якому носії відображена/збережена інформація (папір), а саме необхідність понесення витрат на задоволення запиту на інформацію.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 25 грудня 2023 року позивачем до Виноградівської міської ради було подано запит щодо доступу до публічної інформації, до документа, який регламентує порядок підготовки проектів рішень Виконавчого комітету Виноградівської міської ради та копію реєстраційної карти документа, який був направлений Службою у справах дітей Закарпатської ОДА -ОВА до Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради.

29 грудня 2023 року листом позивачу було роз`яснено, що запитувана ним інформація передбачає виготовлення копій у загальній кількості 33 аркушів, з яких 1 аркуш копія листа Служби у справах дітей Закарпатської ОДА -ОВА, який зареєстрований міською радою 13.12.2023 року, 32 аркуші рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 27.10.2022 року № 246 «Про затвердження Інструкції з діловодства Виноградівської міської ради Закарпатської області». Одночасно з цим, Виноградівською міською радою було надано позивачу перші 10 сторінок запитуваних документів, а саме: копія листа Служби у справах дітей ЗОДА ЗОВА, який зареєстрований міською радою 13.12.2023 року на 1 арк., а також копії перших 9 аркушів рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 27.10.2022 року № 246 на 9 арк, та надано рахунок для здійснення відшкодування фактичних витрат на копіювання решти 23 сторінок в сумі 123,51 грн.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Запит позивача був поданий та розглянутий відповідачем саме в порядку, визначеному Законом від 13.01.2011 № 2939-VI, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме крізь призму вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до ст.1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст.5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із ст.12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, з поміж інших, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відтак відповідач - орган місцевого самоврядування, відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень ст.13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

В силу вимог п.6 ч.1 ст.14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст.20 Закону № 2939-VI).

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту у встановленому законодавством порядку, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.

Однак вказане право запитувача не є абсолютним, адже відповідно до п.3 ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку коли особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком.

За правилами ст. 21 Закону №2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

Проте у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Таким чином, ч.3 ст.21 Закону №2939-VI Кабінету Міністрів України делеговані повноваження для встановлення граничних норм розміру витрат на копіювання та друк документів, що узгоджується з приписами статей 19, 113, 116, 117 Конституції України.

З матеріалів справи слідує, що відповідач не надав позивачу запитувану інформацію в повному обсязі безкоштовно, оскільки за надання решти документів необхідно сплатити фактичні витрати на копіювання та друк документів.

Визначаючись щодо вказаних питань суд зауважує, що на виконання вимог ч.3 ст.21 Закону № 2939-VI прийнято Постанову Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року №740, якою встановлено граничні розміри відшкодування витрат на копіювання та друк документів, що надаються розпорядниками на запити на публічну інформацію.

Тобто, у разі надання відповіді на запит на інформацію, що передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, та у разі надання великого обсягу інформації, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів.

Вказане обумовлено необхідністю уникнення ситуацій покладення на розпорядника інформації надмірного тягаря щодо безоплатного надання інформації та обґрунтованих причин щодо неможливості надання відповіді протягом п`яти робочих днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 №4 "Про внесення змін до граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року №740, а саме: до переліку послуг додано виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування та встановлено для неї граничні норми витрат не більше ніж 0,1 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сканування однієї сторінки.

За такого правового регулювання, положення статті 21 Закону №2939-VI слід розуміти так, що законодавством передбачено відшкодування витрат за виготовлення копій або друк документів обсягом більше 10 сторінок, що надаються за запитом на інформацію, на паперових носіях, а також за виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування паперових носіїв інформації. Такий підхід обумовлений тим, що виготовлення електронних копій документа з паперового носія теж вимагає залучення додаткового ресурсу і матеріально-технічних затрат, а отже, потребує їх відшкодування.

Суд зазначає, що комплексне тлумачення норми статті 21 Закону №2939-VI зі наведеними вище нормами постанов Кабінету Міністрів України не дає підстав вважати, що надання публічної інформації в електронному форматі є безумовно безоплатним, оскільки запитувана інформація може міститись у паперовій формі, що потребує переведення її в електронну форму.

Тому, вимога відповідача щодо сплати за надання сканкопій документів у відповідь на запит є правомірною та, відповідно, породжує виникнення у позивача обов`язку здійснити відповідну сплату коштів.

Висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 29.08.2022 (справа № 9901/144/20).

Крім цього суд враховує, що за загальним визначенням сканування документа - це процес створення цифрової копії документа, який передбачає використання відповідного пристрою, що фіксує зображення документа та перетворює його в цифровий формат. Отримана цифрова копія є точною копією оригінального документа, включаючи весь його текст і зображення. Таким чином, сканування є різновидом копіювання (цифровим еквівалентом фотокопіювання), оскільки створюється ідентична версія оригінального документа на іншому носії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі №9901/496/21 дійшла висновку, що положення ст.21 Закону №2939-VI, особливо частина перша та кореспондуюча їй частина друга цієї статті, фокусують увагу на праві отримати інформацію безкоштовно в дозволеному законом обсязі чи поза цим обсягом, якщо вона існує в запитуваному вигляді і її можна надати без витрат на виготовлення копій або коли розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк. Закон не обмежує в доступі до інформації в більшому обсязі, ніж визначений законом, але покладає на запитувача інформації обов`язок відшкодувати саме фактичні витрати розпорядника інформації за надання інформації обсягом більше 10 сторінок. Тобто умовою відшкодування зазначених витрат є не те, на якому носії відображена / збережена інформація (папір), а саме необхідність понесення витрат на задоволення запиту на інформацію.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон №2939-VI не розрізняє паперових та цифрових копій документа, принаймні у ньому немає формулювань, за якими відшкодування фактичних витрат за копіювання / друк документа треба тлумачити вузько й пов`язувати тільки з паперовими носіями. За контекстними законодавчими приписами терміни «копіювання» та «друк» позначають насамперед будь-який процес виготовлення (множення) відповідних оригіналу документальних відомостей з використанням будь-яких засобів продукування (друку). Виготовлення електронних копій документа (якщо розпорядник їх не має і не зобов`язаний мати у своєму розпорядженні) є одним із таких способів; він теж вимагає залучення додаткового ресурсу й матеріально-технічних затрат, а отже, потребує їх відшкодування.

Також, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду України від 27.04.2023 року у справі № 9901/454/21 запитувач публічної інформації має обов`язок відшкодувати фактичні витрати розпорядника інформації за надання інформації обсягом більше 10 сторінок, навіть якщо ця інформація зафіксована не на папері, а у електронному вигляді. Умовою відшкодування зазначених витрат є не те, на якому носії відображена / збережена інформація (папір), а саме необхідність понесення витрат на задоволення запиту на інформацію.

Рішенням виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 25.02.2020 року № 38 «Про встановлення норм витрат» було встановлено розмір фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом.

Як зазначалося, позивачу було направлено рахунок для здійснення оплати відшкодування витрат на отримання запитуваних документів, у розмірі 123,51 грн та повідомлено, що повна відповідь буде надана після отримання документів, що підтверджують оплату фактичних витрат, пов`язаних з наданням відповіді.

Однак, оскільки позивач не здійснив сплату коштів за вказаним рахунком, відповідач не надав повну відповідь на його запит від 22.12.2023, що цілком узгоджується із приписами п.3 ч.1 ст.22 Закону №2939-VI.

Відтак, дії відповідача щодо надання позивачу частини запитуваної інформації в обсязі 10 аркушів, щодо пропозиції відшкодування витрат на сканування решти документів (20 аркушів) та щодо надсилання розрахунку та встановлення розміру витрат на сканування документів є правомірними, відтак позовна заява не підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про винесення окремої ухвали за неповне надання запитуваної інформації, суд зазначає, що за розглядом даної справи не було встановлено протиправних дій відповідача, як наслідок, підстав для винесення окремої ухвали судом також не встановлено.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що запит позивача від 22.12.2023 року розглянуто у відповідності із встановленою Законом №2939-VI процедурою, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.2, 5, 19, 77, 139, 262, 243, 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк