Справа № 990/305/23
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Верховного Суду Гриціва М. І., Пількова К. М. щодо постанови Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) від 27 червня 2024 року у справі № 990/305/23 (провадження № 11-76заі24) за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 (далі - спірне рішення);
- зобов`язати Комісію: відновити стосовно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку передбаченому пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII); за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання вирішити питання щодо прийняття рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Вимоги мотивувала тим, що спірне рішення є незаконним, необґрунтованим, дискримінаційним і непропорційним, бо вона в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання пройшла процес перевірки своїх знань та свого соціального і психологічного образу за встановленою законом процедурою й очікувала ухвалення позитивного для себе рішення. Натомість ВККС рішенням від 31 березня 2016 року № 96/ко-16 (далі - рішення № 96/ко-16) оголосила перерву в розгляді питання про визначення її результатів, а 29 вересня 2016 року Президент України видав Указ № 425 про звільнення її з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 15 вересня 2016 року.
Цей Указ глави держави переглядався в судовому порядку, за наслідками якого був скасований у частині звільнення позивачки з посади судді (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 800/372/16).
Після скасування акта про звільнення її з посади судді, на думку позивачки, ВККС мала б відновити та завершити процедуру її первинного кваліфікаційного оцінювання в порядку, визначеному пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, за правилами, що діяли на час початку такого кваліфікаційного оцінювання.
Втім відповідач з посиланням на пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII ухвалив спірне рішення, яким по суті призначив повторне оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.
Позивачка гадає, що правила пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII не є застосовними до неї, оскільки загалом стосуються суддів, котрі не проходили визначених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» процедур кваліфікаційного оцінювання. Вважає, що вона пройшла оцінювання в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.
Наголошує, що на час ухвалення опорюваного рішення відповідач не мав причин вдаватися до аналогії закону щодо власних повноважень та призначати кваліфікаційне оцінювання особі, яка вже пройшла встановлені законом процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.
Переконує, що Комісія тим, що ухвалила спірне рішення, припустилася неоднакового підходу до розв`язання подібних питань, позаяк, наприклад, попри рішення ВККС від 26 червня 2018 року № 954/ко-18 про припинення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Печерського районного суду міста Києва Кицюка В. П. Комісія не відмовилася продовжувати розпочате раніше кваліфікаційне оцінювання цього судді.
Звертає увагу, що жодний із законів, що є правовою основою діяльності судді, не передбачає такого визначення, яке ВККС використала в оскаржуваному рішенні, а саме «оцінювання на відповідність займаній посаді».
Позивачка ОСОБА_1 підкреслює, що існування чинного рішення Комісії № 89/зп-16 від 21 жовтня 2016 року про припинення процедуру її первинного кваліфікаційного оцінювання у зв`язку зі звільненням її з посади судді не може бути законною підставою для призначення фактично повторного кваліфікаційного оцінювання. У цьому аспекті посилається на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 9901/703/18.
Наголошує, що її звільнення з посади судді сталося через помилки суб`єктів владних повноважень, які були виправлені в судовому порядку, й у зв`язку з цим вважає, що не повинна проходити ще раз процедуру повторного оцінювання на відповідність займаній посаді за новими правилами. Стверджує, що покладанням на неї обов`язку повторно пройти кваліфікаційне оцінювання ВККС здійснила втручання в її право на повагу до приватного життя, зокрема право на формування та розвиток стосунків, включаючи стосунки професійного та ділового характеру, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
2. Відповідач позову не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що ВККС, коли ухвалювала спірне рішення та призначила оцінювання позивачки на відповідність займаній посаді, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Закон № 1402-VIII пов`язує завершення процедури кваліфікаційного оцінювання з ухваленням відповідного кінцевого рішення. Стосовно позивачки Комісія раніше ухвалила рішення № 89/зп-16, яким припинила первинне кваліфікаційне оцінювання у зв`язку з тим, що вона втратила статус судді, маючи який вона мала право на проходження первинного кваліфікаційного оцінювання. Після відновлення свого статусу судді вона відновила право на проходження кваліфікаційного оцінювання, оскільки для того, щоб бути суддею вона має пройти його за процедурами, визначеними Законом № 1402-VIII.
Звідси Комісія вважає помилковими твердження позивачки про існування підстав для визнання її такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.
Відповідач доводить, що оскільки процедура первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки була припинена рішенням № 89/зп-16, то порядком, визначеним Законом № 1402-VIII, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є порядок проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді. Додає, що на час ухвалення спірного рішення Закон № 1402-VIII не передбачав процедури відновлення припиненого первинного кваліфікаційного оцінювання, а це, своєю чергою, унеможливлювало застосування пункту 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, на який покликається позивачка.
Покликання позивачки на брак законодавчого визначення поняття «оцінювання судді на відповідність займаній посаді» Комісія вважає безпідставними, позаяк це поняття міститься в пункті 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону
№ 1402-VIII та в підпункті 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Необґрунтованими просить трактувати й твердження позивачки про різні підходи ВККС до застосування правил Закону № 1402-VIII щодо іншого судді. Гадає, що такі твердження позивачки є викладом її суб`єктивної думки відносно майбутніх дій Комісії в питанні призначення кваліфікаційного оцінювання стосовно цього судді. Однак позивачка не аргументувала, яким чином застосування цих правил закону спричинили дискримінаційний підхід щодо неї.
Як недоречні ВККС просить трактувати покликання позивачки на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 9901/703/18, тому що предмет спору в ній був інший (відмінний), адже у тій справі оцінювалася законність рішення Комісії про припинення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного у 2018 році.
З погляду автора відзиву, безпідставними треба сприймати й твердження позивачки про порушення її прав, гарантованих статтею 8 Конвенції. Повторює, що оцінювання судді було призначене на підставі закону, є необхідним у демократичному суспільстві та спрямоване на усунення невизначеності, яка виникла у зв`язку з поновленням позивачки на посаді судді на підставі судового рішення.
3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) рішенням від 01 березня 2024 року позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував спірне рішення; зобов`язав Комісію відновити відносно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку, передбаченому пунктом 21 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII та Закону № 2453-VI в редакції Закону № 192-VIII; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Комісії на користь позивачки судові витрати в розмірі 1 тис. 073 грн 60 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Суд першої інстанції виходив з того, що ВККС хибно виснувала, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання позиваки була завершена шляхом ухвалення рішення № 96/ко-16, позаяк законодавство, яке регулює процедуру проведення первинного кваліфікаційного оцінювання, прописує, що таке оцінювання вважається завершеним з моменту ухвалення ВККС вмотивованого рішення про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково. Позивачка брала участь у процедурі первинного кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону № 2453-VI в редакції Закону №192-VIII та пройшла визначені етапи первинного кваліфікаційного оцінювання. Проте за результатами процедури цього оцінювання відповідно до частини другої статті 76 Закону № 2453-VI в редакції Закону №192-VIII, пункту 5.7 розділу V Порядку та методології кваліфікаційного оцінювання судді (затвердженого рішенням ВККС від 21 жовтня 2015 року № 67/зп-15 та погодженого рішеннями Ради суддів України від 11 грудня 2015 року; далі - Порядок) жодного із зазначених рішень (про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково) не ухвалила. Це свідчить про те, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки не була завершена в передбачений законодавством спосіб.
На підсилення свого висновку суд першої інстанції послався на практику Великої Палати, сформовану за наслідком розгляду справ у подібних правовідносинах (справи № 800/439/17, № 9901/932/18), відповідно до якої Велика Палата сформувала концепцію щодо необхідності завершення процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочатої та незавершеної в передбачений законодавством спосіб. Суть цієї концепції зводиться до того, що скасування в судовому порядку вмотивованого рішення, прийнятого за результатами процедури Кваліфікаційного оцінювання, обумовлює завершення цієї процедури кваліфікаційного оцінювання за правилами, які діяли на день початку її проведення.
Суд першої інстанції виснував, що за наведених обставин у Комісії не було підстав для ухвалення спірного рішення.
На думку суду, правова визначеність у спірних правовідносинах не може ґрунтуватися на рішенні № 89/зп-16, позаяк таке рішення є процедурним і не може вважатися кінцевим рішенням. Рішення № 89/зп-16 Комісія ухвалила через наявність певних юридичних підстав, яким був факт звільнення позивачки з посади судді. Але з моменту визнання цієї підстави протиправною і скасування рішення про звільнення позивачки з посади судді вони як такі перестали існувати. Відтак на момент ухвалення спірного рішення, рішення № 89/зп-16 втратило свої юридичні підстави і не є обов`язковим для ВККС.
Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання ухвалити рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді, суд зазначив, що такі вимоги не підлягають задоволенню, бо здійснення заявлених дій віднесене до компетенції ВККС, втручатися у яку суд не вправі.
4. ВККС не погодилася з рішенням КАС ВС від 11 березня 2024 року та подала апеляційну скаргу про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.
Вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а висновок суду є хибним і таким, що не відповідає обставинам справи.
Покликаючись на визначені законом повноваження ВККС щодо оцінювання суддів, наголошує, що спірне рішення ухвалено винятково в межах наданих повноважень та з урахуванням мети кваліфікаційного оцінювання.
З посиланням на наведене у відзиві нормативне регулювання кваліфікаційного оцінювання, на законодавчі зміни, які торкнулися процедури кваліфікаційного оцінювання, на час, коли позивачка подала заяву про намір пройти первинне кваліфікаційного оцінювання, і час ухвалення спірного рішення Комісія зазначила, що на дату ухвалення спірного рішення змінилося правове регулювання процедури призначення суддів на посаду судді безстроково, чому суд першої інстанції не надав значення, коли ухвалював судове рішення.
Зміна правового регулювання проведення процедури кваліфікаційного оцінювання на момент усунення обставин, які існували на час припинення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки, без встановлення законодавчих перехідних положень, які б визначали особливості продовження первинного кваліфікаційного оцінювання для суддів у подібній ситуації, означає запровадження єдиного правила кваліфікаційного оцінювання для всіх суддів, до яких мають бути застосовані відповідні процедури на підставі Закону № 1402-VIII.
За змістом пункту 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія завершує триваючі (існуючі) процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, проте таких процедур стосовно ОСОБА_1 станом на час ухвалення спірного рішення не проводилось, що унеможливлювало застосування цієї норми.
Комісія вважає помилковим застосування судом першої інстанції висновків Великої Палати, які вона сформувала у справах № 800/439/17, № 9901/932/18, бо вони не стосуються правової ситуації, що склалася у цій справі, коли первинне кваліфікаційне оцінювання позивачки Комісія припинила рішенням № 89/зп-16, це рішення не оскаржувалось та є чинним.
ВККС наполягає на тому, що скасування Указу Президента України про звільнення позивачки з посади судді не зумовлювало Комісію відновити та завершити процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки за правилами, які діяли на час початку їх проведення, оскільки під час судового перегляду акта глави держави про звільнення позивачки не вирішувалося питання, пов`язане з кваліфікаційним оцінюванням позивачки та процедурою призначення її на посаду судді безстроково. Усунення обставин, які слугували підставою для припинення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, як гадає Комісія, само по собі не створює правового підґрунтя для поновлення припиненого первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки.
Наостанок ВККС зазначила, що як на день поновлення ОСОБА_1 на посаді, так і на день ухвалення Комісією оскаржуваного рішення чинне законодавство передбачало проведення стосовно судді саме первинного кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, яке і було призначено. Єдиний виняток із цього правила передбачений у пункті 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII. Але позаяк первинне кваліфікаційне оцінювання щодо ОСОБА_1 Комісія припинила рішенням № 89/зп-16, то в такому випадку було обрано єдине законне і можливе рішення - провести стосовно позивачки первинне кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді.
Відтак підсумовує, що загалом наведені обставини дають підстави виснувати, що оскаржуване рішення суду у цій справі, не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню як таке, що суперечить вимогам статті 242 КАС України.
5. За наслідками перегляду апеляційної скарги Велика Палата 27 червня 2024 року ухвалила постанову, якою відмовила в її задоволенні та залишила без змін рішення КАС ВС від 11 березня 2024 року.
Велика Палата дійшла висновку про те, що із часу набрання законної сили судовим рішенням у справі № 800/372/16 (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року про скасування Указу глави держави про звільнення позивачки з посади судді) первинне кваліфікаційне оцінювання стосовно позивачки, яка пройшла передбачені законом етапи, вважається незавершеним з вини відповідача, що обумовлює його обов`язок продовжити (відновити) цю процедуру зі стадії, на якій воно зупинилося, та завершити її за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання. Невчинення Комісією дій, які вона була зобов`язана і могла вчинити, свідчить про допущення нею протиправної бездіяльності стосовно позивачки та порушення її правомірних очікувань на відновлення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів. Тож у ВККС не було правових підстав для призначення щодо судді нового кваліфікаційного оцінювання, натомість вона мала завершити процедуру кваліфікаційного оцінювання за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.
Далі з посиланням на постанови від 19 червня 2018 року у справі № 800/439/17 (П/9901/200/18) (провадження № 11-286заі18) та від 08 червня 2022 року у справі № 9901/932/18 (провадження № 11-433заі21) Велика Палата зауважила, що не можна визнати пропорційним втручанням у права особи, коли внаслідок допущеної суб`єктом владних повноважень помилки в особи, яка до цього виконала залежні від неї дії для проходження певної публічної процедури, виникає обов`язок повторного її проходження із самого початку та за новими правилами; в разі усунення причин, унаслідок яких не було завершено кваліфікаційне оцінювання судді, таке оцінювання потрібно продовжити зі стадії, на якій воно зупинилося; якщо кваліфікаційне оцінювання було розпочате, то немає правових підстав для призначення щодо судді нового кваліфікаційного оцінювання; невчинення відповідачем дій, які він був зобов`язаний і міг вчинити, підтверджує допущення ним протиправної бездіяльності стосовно позивача.
6. З постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2024 року по суті спору не погоджуємося, тож, керуючись частиною третьою статті 34 КАС України, вважаємо за необхідне висловити окрему думку.
У цій справі Велика Палата Верховного Суду під час перегляду рішення суду першої інстанції вважала за необхідне застосувати методологічний підхід «від процесу до суті» та вирішила перевірити процедуру прийняття спірного рішення на відповідність принципам відбору кандидатів на посаду судді.
Погоджуємося з тим, що Велика Палата наділена юрисдикцією перегляду рішень ВККС, втім, на наше переконання, обсяг цієї юрисдикції, з огляду на характер спірних відносин, їхній зміст та суб`єктний склад, зокрема конституційно-правовий статус ВККС у процедурі добору суддів, мають певні межі. Їх чіткі межі слід визначати в контексті обставин конкретного спору, однак у будь-якому випадку суд адміністративної юрисдикції не може переймати на себе специфічні повноваження ВККС щодо формування суддівського корпусу.
Відповідно до статті 1 Основного Закону Україна є правовою державою, концепція якої за частиною другою статті 3 Конституції України передбачає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Згідно із частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На час закінчення п`ятирічного строку призначення позивачки на посаду судді, тобто станом на 19 листопада 2015 року, правовідносини регулювалися Законом № 2453-VI, який діяв в редакції Закону №192-VIII.
За частиною першою статті 76 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII суддя, строк повноважень якого закінчується, за його заявою має бути рекомендований ВККС для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, що перешкоджають цьому.
Правилами частини другої цієї самої редакції статті 76 було встановлено, що обрання на посаду судді безстроково здійснюється в такому порядку: 1) кандидат звертається з письмовою заявою до ВККС про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково; 2) ВККС повідомляє про підготовку матеріалів щодо кандидата на посаду судді безстроково на офіційному веб сайті та в офіційних засобах масової інформації; 3) ВККС перевіряє відомості про кандидата, досліджує його суддівське досьє, враховує показники розгляду кандидатом за час його роботи на посаді судді та у випадках, передбачених цим Законом, - результати його кваліфікаційного оцінювання; 4) ВККС приймає вмотивоване рішення про рекомендування чи відмову в рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково і в разі рекомендування направляє відповідне подання до Верховної Ради України; 5) Верховна Рада України приймає рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково.
Згідно із частиною першою статті 77 цього самого Закону кандидат на посаду судді безстроково не пізніш як за шість місяців до закінчення строку перебування на посаді судді звертається до ВККС із заявою про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково.
За частиною другою цієї статті із заявою до ВККС про рекомендування для обрання на посаду судді безстроково може звернутися також кандидат, якого звільнено з посади судді у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, та який раніше не звертався до ВККС із заявою про обрання його на посаду судді безстроково, кандидат, звільнений з посади судді за його заявою про відставку, або кандидат, який раніше вже був обраний суддею безстроково і звільнений з посади за власним бажанням, протягом трьох років з дня звільнення. Такі кандидати могли бути рекомендовані ВККС для обрання на посаду судді безстроково після проходження відповідного кваліфікаційного оцінювання.
Закон № 192-VIII запровадив проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.
Пункт 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 192-VIII поклав на ВККС обов`язок забезпечити проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.
7. 21 жовтня 2015 року ВККС ухвалила рішення № 67/зп-15, яким установила Порядок та затвердила Положення про порядок складення іспиту та методику його оцінювання під час кваліфікаційного оцінювання судді (далі - Положення), погоджені рішеннями Ради суддів України від 11 грудня 2015 року.
Цей Порядок містив розділ V «Особливості первинного та повторного кваліфікаційного оцінювання».
Відповідно до пункту 5.6 розділу V Порядку етапами первинного кваліфікаційного оцінювання суддів було визначено:
1) іспит, який полягав у складенні суддею анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання:
- згідно з підпунктом 5.6.1.1 пункту 5.6 розділу V Порядку анонімне письмове тестування під час іспиту при проведенні первинного кваліфікаційного оцінювання здійснювалося у формі письмового викладення суддею запропонованих Комісією положень усталених правових позицій Верховного Суду України та практики Європейського суду з прав людини з урахуванням інстанції та спеціалізації суду і судді;
- відповідно до підпункту 5.6.1.2 пункту 5.6 розділу V Порядку виконання практичного завдання при проведенні первинного кваліфікаційного оцінювання здійснювалося суддею шляхом вирішення змодельованої членами Колегії чи Кваліфікаційної палати практичної ситуації з урахуванням інстанції та спеціалізації суду і судді;
2) дослідження суддівського досьє та проведення співбесіди, які здійснювалися з урахуванням положень, передбачених розділом 2 та пунктами 3.16-3.18 цього Порядку:
- згідно з пунктом 3.16 розділу III Порядку дослідження суддівського досьє полягало у систематизації, аналізі, зборі, уточненні, доповненні членом Кваліфікаційної палати його даних з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання;
- відповідно до пункту 3.17 розділу III Порядку співбесіда полягала в обговоренні результатів дослідження досьє та складалася з таких стадій: оголошення членом Кваліфікаційної палати доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення із суддею показників (відповідно до критеріїв) для остаточного визначення професійного рівня судді.
Відповідно до підпункту 3.17.6 пункту 3.17 розділу III Порядку за наявності обґрунтованої необхідності під час співбесіди передбачалася можливість оголошення перерви.
За результатами первинного кваліфікаційного оцінювання Колегія чи Кваліфікаційна палата повинна була ухвалити вмотивоване рішення щодо можливості здійснювати правосуддя у відповідному суді (пункт 5.7 розділу V Порядку).
Підпункт 4.1.2 пункту 4.1 розділу IV Порядку визначав, що Кваліфікаційна палата на підставі вмотивованого висновку за результатами розгляду питання про проведення кваліфікаційного оцінювання приймає рішення про надання або відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.
8. 30 вересня 2016 року набули чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) та Закон № 1402-VIII, які були чинними і на час прийняття спірного рішення.
Підпункт 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону № 1401-VIII установлював, що з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному цим Законом [Законом № 1402-VIII]. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
Пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВККС на підставі подання відповідної колегії Комісії.
При цьому за пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII ВККС завершує процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочаті до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання. Судді, які за результатами цих процедур підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, не проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді.
9. Обставини справи можна викласти так.
Президент України Указом від 19 листопада 2010 року № 1046/2010 «Про призначення суддів» призначив ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва строком на п`ять років.
28 січня 2016 року ВККС ухвалила рішення № 7/зп-16, яким призначила проведення протягом лютого-березня 2016 року первинного кваліфікаційного оцінювання суддів, які подали на момент набрання чинності Законом № 192-VIII заяву про обрання суддею безстроково, а також затвердила список суддів, які проходитимуть оцінювання, графік проведення первинного кваліфікаційного оцінювання та перелік завдань для проведення анонімного письмового тестування.
Цим рішенням ВККС включила суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до складу групи суддів № 5.
23 березня 2016 року суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 взяла участь у складенні іспиту, а 31 березня 2016 року - у співбесіді.
За результатами проведення співбесіди Комісія ухвалила рішення № 96/ко-16, яким оголосила перерву в розгляді питання про визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю проведення додаткової перевірки даних суддівського досьє.
12 липня 2016 року дисциплінарна секція Вищої ради юстиції ухвалила рішення про направлення рекомендації Вищій раді юстиції прийняти рішення про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
15 вересня 2016 року Вища рада юстиції ухвалила рішення № 2279/0/15-16, яким вирішила внести подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва за порушення присяги.
29 вересня 2016 року Президент України видав Указ № 425/2016 «Про призначення та звільнення суддів», яким звільнив ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
21 жовтня 2016 року ВККС ухвалила рішення № 89/зп-16, яким припинила проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади судді.
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої ради юстиції, в якому просила, зокрема, визнати незаконними та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 15 вересня 2016 року № 2279/0/15-16 та Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 у частині її звільнення з посади судді Печерського районного суду міста Києва.
Вищий адміністративний суд України постановою від 06 березня 2017 року у задоволенні позову відмовив.
ОСОБА_1 не погодилася з постановою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року і звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 237 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року).
Керівник апарату Верховного Суду України своїм розпорядженням від 02 січня року № 4/0/19-18 заяву про перегляд судового рішення з матеріалами справи № 800/372/16 передав до КАС ВС.
КАС ВС постановою від 17 березня 2021 року у справі № 800/372/16 заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року у справі №800/372/16 задовольнив: постанову Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року у справі № 800/372/16 скасував; постановив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив; визнав протиправним та скасував рішення Вищої ради юстиції від 15 вересня 2016 року № 2279/0/15-16; скасував Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.
01 квітня 2021 року голова Печерського районного суду міста Києва видав наказ № 134-к/2021, яким на підставі рішення Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 800/372/16 поновив ОСОБА_1 на посаді судді Печерського районного суду міста Києва.
19 жовтня 2023 року Комісія ухвалила спірне рішення № 118/зп-23, яким призначила оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та встановила черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди.
Позивачка не погодилася із спірним рішенням і оскаржила його до суду.
10. Як уже зазначалося, предметом цього спору є рішення Комісії від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23, яким ВККС призначила оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та встановила черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди.
Жодна зі сторін не ставить під сумнів повноважність складу Комісії, який ухвалив спірне рішення, наявність у такому рішенні підписів членів ВККС, які брали участь в його ухваленні та не вказують про наявність якихось інших процесуальних порушень.
Також ніхто не заперечує, що саме на Комісію законодавець поклав обов`язок проводити кваліфікаційне оцінювання щодо суддів, у яких закінчився строк повноважень, на який їх було призначено, і що саме ВККС вправі ухвалювати всі рішення пов`язані з проходженням кваліфікаційного оцінювання.
Ніхто не ставить під сумнів і те, що позивачка як суддя зобов`язана пройти кваліфікаційне оцінювання, а також те, що за час розгляду судами справи № 800/372/16 змінилося правове регулювання порядку призначення суддів на посаду судді безстроково. Зокрема, 30 вересня 2016 року набули чинності закони № 1401-VIII та №1402-VIII, у зв`язку з чим набули чинності правила, передбачені підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, за яким відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному Законом № 1402-VIII.
11. Надалі на наш погляд, для правильного розв`язання цього спору потрібно було уяснити, які юридичні наслідки настали після скасування судом Указу Президента України про звільнення позивачки з посади судді; які права / обов`язки виникли у позивачки та чи були і які саме законні підстави, повноваження та обов`язки відповідача щодо процедури кваліфікаційного оцінювання. Серед іншого, потребувало відповіді питання, чи в рамках окресленої правової ситуації у цій справі була завершена процедура первинного кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки.
12. У своїй позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу позивачка наголошує, що після ухвалення судового рішення у неї відновився стан, який існував до видання Указу про звільнення.
Проте для констатації такого стану мають бути підстави. Судовим рішенням був скасований акт про звільнення судді з посади. Але цим самим судовим рішенням не розв`язувалося питання про поновлення права позивачки на завершення первинного кваліфікаційного оцінювання. Факт ухвалення судового рішення не дозволяє автоматично визнати, що з дати ухвалення такого рішення відбувається відновлення досягнутого рівня в процедурі первинного кваліфікаційного оцінювання, пов`язаного зі статусом, який був до її звільнення з посади судді.
Після скасування судовим рішенням Указу Президента України про звільнення її з посади судді одним з юридичних наслідків стало те, що позивачка знову набула статусу судді.
Після відновлення цього статусу вона опинилася в ситуації, коли для того, щоб бути суддею безстроково, на виконання вимог закону вона має пройти кваліфікаційне оцінювання.
Відповідно у відповідача виникає обов`язок забезпечити проведення такого оцінювання.
На виконання вимог закону ОСОБА_1 звернулася до Комісії та зазначила, що вона брала участь у процедурі первинного кваліфікаційного оцінювання, у межах якого склала іспит та пройшла співбесіду, тобто пройшла абсолютно всі процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, передбачені нормами Закону № 192-VIII, а відтак вважає, що ВККС має відновити її первинне кваліфікаційне оцінювання в порядку, визначеному пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402-VIII, яке розпочато до набрання чинності цим Законом за правилами, що діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання, зі стадії визначення результатів оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє.
Ми вважаємо, що з огляду на наведене вище нормативно-правове регулювання порядку проходження суддями, у яких закінчився строк повноважень, на який їх було призначено, кваліфікаційного оцінювання як на час проходження позивачкою первинного кваліфікаційного оцінювання, так і на час ухвалення спірного рішення є підстави для висновку, що після рішення про скасування Указу Президента України про звільнення позивачки з посади судді у Комісії автоматично не виникло обов`язку скасувати своє рішення про припинення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади судді, позаяк відновлення припиненого кваліфікаційного оцінювання законодавчо не передбачене, а для застосування аналогії не виникає потреби, адже на час відновлення позивачки у статусі судді існувала процедура проходження кваліфікаційного оцінювання суддів, у яких закінчився строк повноважень, на який їх призначали.
13. Якщо взяти до уваги історичний контекст уведення кваліфікаційного оцінювання, яке, з погляду держави, диктувалося насамперед бажанням відновити довіру суспільства до чесності або компетентності судових органів, подолати й усунути проблеми з корупцією в судах, а також з некомпетентністю працівників судових органів, які виникли чи посилилися внаслідок політичного впливу на призначення суддів у попередній період, то в сенсі досягнення мети відновлення довіри суспільства до судової влади й виявлення працівників судових органів, які своїми непрофесійними діями, неетичною поведінкою чи в інший встановлений законом спосіб дискредитували правосуддя, заплямували чесне ім`я судді, підривають довіру до судової системи та правосуддя, - кваліфікаційне оцінювання є (виступає) чи може бути тією формою (способом, механізмом), що має забезпечити досягнення такої мети, виявити суддів, які шкодять правосуддю, виявити індивідуальні (персональні) вагомі фактори, які свідчитимуть про несумісність їхніх дій зі статусом судді й міститимуть передбачені законом підстави для унеможливлення перебування або призначення такого судді на відповідній посаді.
14. Аналіз правового становища і статусу позивачки, в якому вона перебувала на час проходження первинного кваліфікаційного оцінювання, чи коли припинила брати участь в цьому оцінюванні з відомих причин, або якщо зважити на тривалий час, упродовж якого вона не мала статусу судді, а потім - на поновлення такого статусу судді, який вона мала на час завершення п`ятирічного строку перебування на цій посаді, в аспекті підстав, порядку, мети та умов визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріям загалом і процедури проходження етапів кваліфікаційного оцінювання зокрема, дозволяють визнати їх нетиповими. Своєю чергою нетипове правове становище позивачки вимагало застосування нетипових форм і умов реалізації законодавчих правил, неординарних підходів та актів реалізації Комісією своєї компетенції в легітимізованому правопорядку. Це також вимагало застосування «прерогативних» повноважень ВККС на ухвалення відповідних рішень, які поза всяким сумнівом мають базуватися на законі і виправдовуватися чітко встановленим контекстом їхнього здійснення.
Перед ВККС постало питання, на яке вона мала відповісти: чи після поновлення на посаді судді позивачка ОСОБА_1 повернула не тільки свій статус судді, але й пов`язані з цим статусом похідні правоможності, однією з яких є право бути визнаною такою, що може здійснювати правосуддя у відповідному судді за визначеними законом критеріями. І якщо так, то чи відновлюється право на таку можність шляхом визнання результатів первинного кваліфікаційного оцінювання, яке ОСОБА_1 вважає таким, що пройшла, але яке не було завершене ухваленням відповідного рішення, ще до звільнення з посади судді, чи вона з огляду на часове й просторове «незвичайне» (рідкісне) становище, в якому опинилася, має пройти етапи кваліфікаційного оцінювання як суддя, стосовно якого на день (час, момент) ухвалення рішення про здатність / нездатність здійснювати правосуддя у відповідному суді нема результатів такого оцінювання за визначеними законом критеріями, аби об`єктивно забезпечити виконання завдання кваліфікаційного оцінювання.
Як видно зі змісту оскаржуваного рішення, Комісія, серед іншого, обрала варіант вирішення, за яким ОСОБА_1 , яка перебуває на посаді судді Печерського районного суду міста Києва, проте не здійснює повноважень судді через сплив строку, має пройти оцінювання відповідно до Закону № 1402-VIII для того, щоб вирішити питання про її [безстрокове] призначення на посаду судді. Це рішення Комісія пояснила тим, що з набранням чинності Закону № 1401-VIII та Закону № 1402-VIII почали діяти правила, передбачені підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, згідно з яким відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до 30 вересня 2016 року, має бути оцінена у визначеному законом порядку.
Дещо повторюючись, хочемо наголосити, що таке рішення ВККС не є свавільним, явно несправедливим чи надміру викривленим. Це рішення основується на темпоральній, телеологічній дії матеріального судоустрійного закону, відповідає завданню кваліфікаційного оцінювання, покладеного виконанням з-поміж іншого й на ВККС, певним чином формувати висококваліфікований, професійний і доброчесний склад суддівського корпусу. Це рішення не позбавило головного у правоможності позивачки ОСОБА_1 бути суддею - пройти кваліфікаційне оцінювання відповідно до закону після того, як вона відновила свій статус судді.
ВККС не оминула увагою доводи позивачки ОСОБА_1 про використання на стадії завершення розпочатого раніше первинного кваліфікаційного оцінювання результатів та рівня його проходження і з наведенням мотивів аргументувала, чому їх відхиляє.
Треба визнати, що тим, що ВККС відхилила претензії позивачки на використання стосовно неї результатів первинного кваліфікаційного оцінювання, яке вона пройшла до звільнення з посади судді, але водночас визнала за нею [позивачкою] право на таке оцінювання, яке відтак призначила відповідно до Закону № 402-VIII, за описаних вище передумов не може трактуватися як істотне порушення права позивачки на певне благо чи як незаконне примушування до вчинення певних дій (повторного складання кваліфікаційного іспиту), позаяк не порушує права позивачки на визнання її такою, що здатна здійснювати правосуддя у відповідному судді. Тому складання одного разу (у минулому) кваліфікаційного іспиту, а потім зі спливом великого проміжку часу, упродовж якого перипетії, що припали на цей час, можуть викликати обґрунтовані сумніви в дієвості, відповідності і достовірності результатів складеного іспиту, спонукати - на підставі закону - до складання ще одного кваліфікаційного іспиту - навіть якщо цей другий іспит ззовні матиме вигляд повторного - не повинне сприйматися як обмеження права на щось, оскільки призначення такого [«нового»] іспиту випливає із закріплених у законі прихованих (імпліцитних) повноважень ВККС, які вона вправі здійснити за умови, якщо буде життєво важлива, вагома, суспільно значима ситуація, подія (чинник, явище, конструкт), які зумовлять застосування цих повноважень.
15. Суд першої інстанції, коли задовольняв позов, зробив висновок, що за наявності в чинному законодавстві правової «прогалини» суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосувати найбільш сприятливий для особи підхід. Таким підходом у спірному випадку є завершення розпочатої щодо позивачки процедури первинного кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог пункту 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
На наше бачення, з таким підходом не можна погодитися.
Пункт 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначає, що ВККС завершує процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочаті до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання. Судді, які за результатами цих процедур підтвердили свою здатність правосуддя у відповідному суді, не проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді.
Текст цієї норми дозволяє вважати, що процедури кваліфікаційного оцінювання ВККС завершує за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання, тільки для тих суддів, у яких не завершена процедура кваліфікаційного оцінювання.
За чинним законодавством на час проходження позивачкою первинного кваліфікаційного оцінювання, за результатами якого у Комісії у складі Колегії чи Кваліфікаційної палати був обов`язок ухвалити стосовно судді, який проходить первинне кваліфікаційного оцінювання, вмотивоване рішення щодо можливості здійснювати правосуддя у відповідному суді або визнати такого суддю таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді з відстороненням від здійснення правосуддя до проходження ним повторного кваліфікаційного оцінювання та направленням до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки.
Якщо суддя під час проходження первинного кваліфікаційного оцінювання втрачав свій статус, зокрема, внаслідок його звільнення або ж унаслідок смерті, процедура проходження первинного кваліфікаційного оцінювання завершувалась з огляду на те, що не було суб`єкта, який за законом мав проходити кваліфікаційне оцінювання.
16. У нашому випадку після того як позивачка була звільнена з посади судді, Комісія ухвалила рішення № 89/зп-16 про припинення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади судді. Тобто процедура первинного кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки як така була завершена на підставі відповідного акта компетентного органу, обов`язкового до виконання.
Варто виокремити, що пункт 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII указує лишень на завершення процедури первинного кваліфікаційного оцінювання за правилами, які діяли на день початку такого оцінювання, і не мовить про те, з якої стадії потрібно продовжувати кваліфікаційне оцінювання.
Після рішення про припинення первинного кваліфікаційного оцінювання певні результати цієї процедури формально характеризуються як втрачені (наче мають властивості «відображення чогось на засвіченій плівці»), як факт перестали існувати, фактично нівельовані.
За рішенням суду відновити ці результати видається неможливим, бо годі через присуд відновити те, чого нема, чи те, для чого треба знову докласти зусиль і пройти процедуру кваліфікаційного оцінювання на підставах і за правилами, які діють на час її проведення, щоб виконати вимоги закону і забезпечити досягнення мети кваліфікаційного оцінювання.
Те, що позивачка зазнала негативних наслідків через помилки, допущені суб`єктом владних повноважень, і що такі помилки мають бути виправлені державою, в межах цієї справи ми не заперечуємо, не ставимо під сумнів. Однак підхід до усунення шкідливої дії негативних наслідків має охоплюватися розумінням того, що такі «помилки», якщо вони причинили шкоду чи завдали збитків, повинні бути виправлені через порушення перед державою питання про відшкодування шкоди (збитків), через застосування компенсаторних засобів тощо.
Але, повторюючись, зазначимо: не можна вдаватися до способу відновлення («оживлення») того, що завершено (закінчено), чи того, чого номінально (достовірно) не існує, зокрема перестало існувати через рішення про припинення (завершення) процедури первинного кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки у зв`язку з відсутністю суб`єкта оцінювання.
17. Підсумовуючи, зазначимо, що, на жаль, ми не можемо погодитися з тим, що висновок Великої Палати про наявність правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 є слушним, виваженим, обґрунтованим та законним. Своєю чергою Велика Палатамала б задовольнити апеляційну скаргу ВККС, скасувати рішення КАС ВС від 01 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Судді М. І. Гриців