Справа № 260/8383/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8383/23 пров. № А/857/11384/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Ільчишин Н.В.
за участю секретаря судового засідання Демидюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі № 260/8383/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

місце ухвалення судового рішення м.Ужгород
Розгляд справи здійснено у відкритому судовому засіданні
суддя у І інстанціїЛуцович М.М.
дата складання повного тексту рішення01.04.2024
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-0701 від 09.05.2023, прийняте Головним управлінням ДФС у Закарпатській області;

2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №382302/1-2408-0701 від 09.05.2023, прийняте Головним управлінням ДФС у Закарпатській області;

3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №382302/2-2408-0701 від 09.05.2023, прийняте Головним управлінням ДФС у Закарпатській області;

4) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №382302/3-2408-0701 від 09.05.2023, прийняте Головним управлінням ДФС у Закарпатській області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі № 260/8383/23 у задоволенні вказаного адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач є власником земельної ділянки №:12:002:0023 на якій розташований об`єкт нерухомого майна, а саме: торгово - ресторанний комплекс та житлова мансарда площею 1302,6 м.кв., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Також вказує, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та використовує обумовлену земельну ділянку для провадження господарської діяльності в кафе ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями.

Відповідно до договору оренди від 01.01.2023 позивач передав в оренду ФОП ОСОБА_2 частину приміщення загальною площею 300 кв.м. у вказаному комплексі, відповідно до договору оренди від 01.01.2023 позивач передав в оренду ФОП ОСОБА_3 частину приміщення загальною площею 90 кв.м. у вказаному комплексі. Відповідно до умов вказаних договорів, орендарі сплачували орендну плату та виступали податковими агентами, тобто сплачували необхідні внески та податки, в тому числі податок на землю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та представник позивача повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Тегза А.В. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 здано фізичною особою ОСОБА_1 в оренду, то звільнення, передбачене п. п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПКУ до такої земельної ділянки не застосовується, а відтак, позивач, з моменту надання у оренду часток нерухомого майна, втратив право на отримання податкової пільги у частині звільнення від сплати земельного податку за вищенаведену земельну ділянку.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку 2 групи.

У заяві про застосування спрощеної системи оподаткування (внесення змін), поданої ОСОБА_1 30.07.2019 зазначено місце провадження господарської діяльності на території України та обрані види діяльності згідно КВЕД:

47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами

харчування, напоями та тютюновими виробами»;

46.39 «Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та

тютюновими виробами»;

55.10 «Діяльність готелів i подібних засобів тимчасового розміщування»;

10.73 «Виробництво макаронних виробів та подібних борошняних виробів»;

56.30 «Обслуговування напоями»;

10.85 «Виробництво готової їжі та страв»;

73.20 «Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки»;

56.10 «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування»;

47.24 «Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими

кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах»;

10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних

кондитерських виробів, тортів i тістечок нетривалого зберігання»;

46.36 «Оптова торгівля цукром, шоколадом i кондитерськими виробами».

Відповідно до поданих ОСОБА_1 повідомлень за ф. № 20-ОПП з 07.04.2021 об`єктами оподаткування, через які провадиться господарська діяльність за адресою АДРЕСА_1 є земельна ділянка з кадастровим номером :12:002:0023 та кафе з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 1. Вид права на об`єкти право власності.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебувають наступні об`єкти нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 :

- торгово-ресторанно-готельний комплекс та житлова мансарда загальною площею 1302,6 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :12:002:0023.

- земельна ділянка площею 0,05 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :12:002:0023.

Відповідно до договору оренди від 01.01.2023 фізична особа ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_2 в тимчасове платне користування частину об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єктом оренди є частина вбудованого приміщення на першому, другому, третьому поверхах розміром 300 кв.м.

Відповідно до договору оренди від 01.01.2023 фізична особа ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_3 в тимчасове платне користування частину об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єктом оренди є частина вбудованого приміщення на першому поверсі розміром 90 кв.м.

За земельну ділянку (кадастровий номер :12:002:0023) ОСОБА_1 сформовані податкові повідомлення-рішення зі сплати земельного податку з фізичних осіб за звітні періоди 2020 - 2023 роки:

- від 09.05.2023 №382302/3-2408-0701 на суму 7220,78 грн. за звітний період 2020 рік;

- від 09.05.2023 №382302/1-2408-0701 на суму 14363,07 грн. за звітний період 2021 рік;

- від 09.05.2023 №382302/2-2408-0701 на суму 15799,38 грн. за звітний період 2022 рік;

- від 09.05.2023 №-0701 на суму 18169,29 грн. за звітний період 2023 рік.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

З оскаржуваних податкових повідомлень рішень убачається, що правовою підставою для їх винесення слугував п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пункт 286.5 ст. 286 розділу ХІІ Податкового Кодексу України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9, пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України; у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків, встановлення яких з визначенням їх елементів (зокрема, ставки, порядку обчислення) відноситься до повноважень Верховної Ради України.

В розумінні положень підпунктів 14.1.147, 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Порядок справляння плати за землю врегульований нормами розділу ХІІІ ПК України.

Так, за правилами п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування земельним податком, зокрема, є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно зі статтею 271 ПК України базою оподаткування є:

нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Підставою для нарахування земельного податку у силу приписів пункту 286.1 статті 286 ПК України є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вищезазначених положень законодавства, що діяли у період виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що земельний податок є загальнодержавним податком, ставки якого, порядок обчислення і сплати, а також внесення змін встановлюються виключно Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 269.2 ст. 269 ПК України особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України установлено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Отож з приведеної норми слідує, що для звільнення від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки необхідна наявність наступних умов:

-особа повинна бути платником єдиного податку першої - третьої групи та земельна ділянка повинна використовуватися нею для провадження господарської діяльності;

-особа повинна бути платником єдиного податку четвертої групи та використовувати земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

При цьому, у разі надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування таке звільнення від обов`язку нарахування, сплати земельного податку за земельні ділянки не застосовується.

Досліджуючи виконання перелічених умов для звільнення позивача, як платника єдиного податку, колегією суддів установлено, що позивач з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку 2 групи.

Доказів, які підтверджували фактичне (а не декларативне) використання позивачем земельної ділянки кадастровий номер :12:002:0023 для провадження зареєстрованих видів господарської діяльності позивач до суду жодної інстанції не надав.

Відповідно до частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Натомість, відповідач надав до суду повідомлення про об`єкти оподаткування, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за ф. № 20-ОПП.

За відомостями вказаних повідомлень за ф. № 20-ОПП, поданих:

- ФОП ОСОБА_3 подано зазначено, що з 18.12.2018 об`єктами оподаткування, через які провадиться господарська діяльність за адресою АДРЕСА_1 є магазин та кафе. Вид права на об`єкти право короткострокового користування, оренди або найму.

- ФОП ОСОБА_2 зазначено, що з 14.07.2020 об`єктами оподаткування, через які провадиться господарська діяльність за адресою АДРЕСА_1 є готель. Вид права на об`єкти право короткострокового користування, оренди або найму.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми отриманих доходів, позивач отримував дохід за ознакою доходів 106 «Надання майна в лізинг» з 2018 року, а з ІІІ кварталу 2020 року також за ознакою доходів 196 «Надання майна (крім земельної частки (паю), земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю) в лізинг, оренду» від фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вищевказані відомості надані відповідачем суду першої інстанції на виконання протокольної ухвали від 16.01.2024 року (вх..№ 1491/24) та були досліджені у судовому засіданні, що спростовує твердження позивача про безпосереднє використання ним обумовленої ділянки у провадженні господарської діяльності, як платником єдиного податку 2 групи.

При цьому, як зазначено судом вище у разі надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування таке звільнення від обов`язку нарахування, сплати земельного податку за земельні ділянки не застосовується.

Як наслідок, в порушення частини 1 ст. 77 КАС України позивач не довів належними доказами наявності у нього підстав для звільнення від сплати земельного податку у період з 2020-2023 рр.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Відповідно до д п.6 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності належать справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із п. 24 ч.1 ст. 4 КАС України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений Законом «Про Державний бюджет України на 2023 рік», становив 2684 гривні грн.

Відтак, рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує суму 268400 грн (2684х100) є таким, що відноситься до справ незначної складності.

Оскаржувані податкові повідомлення рішення винесені на суму, яка не перевищує 268400 грн.

Як наслідок вказана справа належить до категорії справ незначної складності та на неї поширюються положення частини п`ятої статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі № 260/8383/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року