Справа № 812/302/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 812/302/17

адміністративне провадження № К/9901/40308/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 (суддя: Шембелян В.С.)

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017 (судді: Міронова Г.М., Арабей Т.Г., Геращенко І.В.)

у справі № 812/302/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімінвест»

до Головного управління ДПС у Луганській області

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 26.01.2017 № 38/10/12-32-12-03-19,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохімінвест» (далі - позивач, ТОВ «Нафтохімінвест») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області, податковий/контролюючий орган), в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову консультації від 26.01.2017 № 38/10/12-32-12-03-19.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач наголосив на протиправності оскаржуваної податкової консультації, оскільки земельні ділянки, які знаходяться в оренді у позивача, перебувають в межах м. Сєвєроденецька Луганської області, на території якого здійснюється антитерористична операція, що, відповідно звільняє суб`єкта господарювання від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017, позов задоволено, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного управління ДФС у Луганській області, викладену у листі від 26.01.2017 № 38/10/12-32-12-03-19.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначили, що податкова консультація, надана відповідачем, прийнята не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, без дотриманням принципу рівності перед законом, необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця податкова консультація, оскільки відповідачем при наданні спірної індивідуальної податкової консультації не надано відповіді на постановлені позивачем запитання щодо застосування норм діючого законодавства, а лише наведено суб`єктивне тлумачення приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Податкового кодексу України без конкретизації дії зазначених норм до позивача.

Суди також зазначили, що на позивача розповсюджуються норми статей 6 та 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині звільнення від виконання своїх обов`язків як суб`єкта господарювання, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, з 14.04.2014 щодо сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, орендної плати за користування державним та комунальним майном до 08.06.2016, зважаючи на те, що в оренді у позивача знаходяться земельні ділянки, що розташовані в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В доводах касаційної скарги скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

При цьому, відповідач наголошує, що суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки доводам податкового органу щодо того, що платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходяться на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводиться антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан на цей період звільняються від своїх обов`язків, зокрема, щодо сплати орендної плати виключно на підставі сертифікату Торгово-промислової палати України. У свою чергу, для отримання останнього такі платники зобов`язані надати докази настання вказаних форс-мажорних обставин та документів, що це підтверджують, позиція щодо чого узгоджується з позицією ВАСУ, викладеною в ухвалі від 14.06.2016 у справі № К/800/54567/15, а також в ухвалі від 31.05.2016 у справі № К/800/3702/16.

Однак такі сертифікати не надавались ні до податкового органу, в якому позивач перебуває на обліку, ні відповідачу під час звернення щодо надання індивідуальної податкової консультації, оцінку щодо чого судами попередніх інстанцій не надано.

Представник відповідача також додає, що судами попередніх інстанцій також залишено поза увагою доводи про те, що плата за землю, яка сплавляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, належить до місцевих податків, встановлення яких здійснюється органами місцевого самоврядування.

Тоді як в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують прийняття у період з 14.04.2014 по 08.06.2016 Сєвєродонецькою міською радою рішень про звільнення та/або встановлення пільг зі сплати земельного податку у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Більш того, відповідач наголошує, що в Податковий кодекс України зміни щодо звільнення платників земельного податку, що здійснюють господарську діяльність на території проведення АТО, від виконання своїх обов`язків щодо сплати за користування земельними ділянками не вносилися.

За твердженням відповідача, судами проігноровано ст. 7 Податкового кодексу України, відповідно до якої питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися будь-якими іншими законами України, крім законів, які містять виключно положення щодо внесення змін до цього кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Також додає, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення п/п 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 та п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України не вказав, у чому саме полягає суперечність нормативно-правових актів та неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платника податків або контролюючих органів.

На думку відповідача, суди не звернули увагу на те, що порушені в листі позивача питання мали загальний (теоретичний) характер щодо окремих питань плати за землю, у зв`язку з чим контролюючим органом у відповіді було наведено норми податкового законодавства щодо порядку ведення обліку та подачі звітності по оплаті за користування земельними ділянками, а відтак було роз`яснено, що підстави подання уточнюючого розрахунку з орендної плати за земельні ділянки відсутні.

Скаржник також звертає увагу на те, що податкова консультація за своєю сутністю фактично є позицією податкового органу щодо того, як повинна практично застосовуватися норма податкового законодавства.

Підсумовуючи викладене податковий орган просить задовольнити касаційну скаргу.

Позивач надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив таку скаргу залишити без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій без змін, зважаючи на те, що такі судові рішення прийняті у відповідності до положень матеріального та процесуального права.

У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохімінвест» є юридичною особою, зареєстрованою за адресою: вул. Ломоносова, 3, м. Сєвєродонецьк (т. 1 а.с. 8).

ТОВ «Нафтохімінвест» укладено з Сєвєродонецькою міською радою договори оренди земельних ділянок а саме:

№ 21 від 17.11.2006, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0117га строком до 16.11.2031, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Гвардійському, 23/54 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна;

№ 77 від 07.10.2010, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2438 га, строком до 29.09.2035 року, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по вул. Лисичанська, 2 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна;

№ 01078 від 10.08.2012 у, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0323 га, строком до 23.05.2037, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по вул. Пивоварова, № 5-А1 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна;

№ 36 від 12.01.2007, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,0005 га та 0,0007 га строком до 11.01.2032, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Хіміків 1, квартал, 3 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна (т. 1 а.с. 9-12, 27-29, 41-44, 54-57).

Листом від 29.12.2016 № 12/29-1 позивач звернувся до податкового органу щодо надання податкової консультації стосовно порядку ведення обліку та подачі звітності по оплаті за користування земельними ділянками державної та комунальної власності за період з 14.04.2014 по 07.06.2016, а саме:

« 1. Яку саме податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) слід подавати: звітну або уточнюючу?

2. Що саме є підставою подачі уточнюючої податкової декларації з плати за землю?

3. Який порядок нарахування та обчислення розміру орендної плати за даний період?» (т. 1 а.с. 71).

Відповідачем надано податкову консультацію від 26.01.2017 № 38/10112-32-12-03-19, якою роз`яснено, що підстав подавати уточнюючий розрахунок з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), посилаючись на Закон № 1669, у позивача немає, оскільки в Податковий кодекс України не вносилося відповідних змін щодо звільнення платників від плати за землю у зв`язку з проведенням АТО (т. 1 а.с. 72-73).

Позивач вважаючи протиправну вказану податкову консультацію, звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 ПК України).

Пунктом 52.3 статті 52 ПК України передбачено, що за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Відповідно до пункту 53.1 статті 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

За приписами пункту 53.3 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Аналіз вказаних норм свідчить, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 200/3060/22.

Отже, індивідуальна податкова консультація, як методична й практична допомога платнику при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому, платнику надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й скасування судом такої податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.12.2020 у справі № 805/112/16-а, від 13.08.2021 у справі № 816/1510/16.

В контексті наведеного суди встановили, що відповідачем на заяву позивача була надана індивідуальна податкова консультація з порушенням наведених приписів ПК України.

Так, зі змісту оскаржуваної консультації слідує, що в ній не викладено опису всіх питань, що поставлені платником, а також не зазначено порядок застосування норм податкового законодавства з урахуванням фактичних обставин. Зміст податкової консультації фактично зведений до цитування положень ПК України, що не є роз`ясненням поставлених питань. Вказане відповідачем не спростовано.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що відповідно до підпунктів 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Положеннями статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а саме - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Скасувати суб`єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною 4 статті 4 цього Закону (ст. 7).

Абзацом 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р до зазначених населених пунктів належить м. Сєвєродонецьк.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Нафтохімінвест» укладено з Сєвєродонецькою міською радою договори оренди земельних ділянок а саме:

№ 21 від 17.11.2006, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0117га строком до 16.11.2031, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Гвардійському, 23/54 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна;

№ 77 від 07.10.2010, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2438 га, строком до 29.09.2035 року, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по вул. Лисичанська, 2 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна;

№ 01078 від 10.08.2012 у, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0323 га, строком до 23.05.2037, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по вул. Пивоварова, № 5-А1 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна;

№ 36 від 12.01.2007, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,0005 га та 0,0007 га строком до 11.01.2032, що розташована в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Хіміків 1, квартал, 3 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна (т. 1 а.с. 9-12, 27-29, 41-44, 54-57).

Разом з тим, місто Сєвєродонецьк Донецької області, на території якого знаходяться земельні ділянки, на яких позивач провадить господарську діяльність, входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (втратило чинність) і Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (чинне).

З огляду на положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 812/719/16.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що на позивача розповсюджуються норми ст.ст. 6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині звільнення від виконання своїх обов`язків як суб`єкта господарювання, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, з 14.04.2014 по 08.06.2016 зі сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, орендної плати за користування державним та комунальним майном.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків, що оскаржувана податкова консультація підлягає скасуванню, оскільки не містить опису всіх питань, які порушені платником, та чітких відповідей на поставлені запитання.

Щодо доводів відповідача відносно того, що суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки доводам податкового органу щодо того, що платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходяться на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводиться антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан на цей період звільняються від своїх обов`язків, зокрема, щодо сплати орендної плати виключно на підставі сертифікату Торгово-промислової палати України, а відтак для отримання останнього такі платники зобов`язані надати докази настання вказаних форс-мажорних обставин та документів, що це підтверджують, позиція щодо чого узгоджується з позицією ВАСУ, викладеною в ухвалі від 14.06.2016 у справі № К/800/54567/15, а також в ухвалі від 31.05.2016 у справі № К/800/3702/16, то Суд вважає вказані доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками є здійснення суб`єктом господарювання діяльності саме на території проведення антитерористичної операції та в період її проведення, а відтак інших умов (підстав) для звільнення платника податку від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності нормами Закону №1669-VІІ не передбачено.

Більш того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.03.2019 у справі № 805/3564/15-а наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини, не є обов`язковою з огляду на положення статті 6 Закону №1669, які не ставлять право на звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в залежність від отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин.

Вказані обставини спростовують доводи відповідача про необхідність підтвердження настання форс-мажорних обставин саме сертифікатом Торгово-промислової палати України, тим більше зважаючи на те, що проведення антитерористичної операції у період з 14.04.2014 по 08.06.2016 на територіях Донецької та Луганської областей було загальновідомим.

Посилання відповідача на позицію ВАСУ, викладену в ухвалі від 14.06.2016 у справі № К/800/54567/15 та в ухвалі від 31.05.2016 у справі № К/800/3702/16 є невірними, оскільки при обранні і застосуванні норм матеріального права застосовуються виключно висновки Верховного Суду України та Верховного Суду.

Щодо посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою доводи про те, що плата за землю, яка сплавляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, належить до місцевих податків, встановлення яких здійснюється органами місцевого самоврядування, тоді як Сєвєродонецькою міською радою у період з 14.04.2014 по 08.06.2016 рішень про звільнення та/або встановлення пільг зі сплати земельного податку у зв`язку з проведенням антитерористичної операції не приймалося, то колегія суддів звертає увагу податкового органу на те, що Верховною Радою України 02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII та який набрав чинності 15.10.2014, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, статті 6 та 7 якого і надають суб`єктам господарювання право звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном, який вочевидь має вищу юридичну силу ніж рішення місцевої ради.

Відносно доводів відповідача щодо того, що в Податковий кодекс України зміни щодо звільнення платників земельного податку, що здійснюють господарську діяльність на території проведення АТО, від виконання своїх обов`язків щодо сплати за користування земельними ділянками не вносились, тоді як ст. 7 Податкового кодексу України передбачає, що оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися будь-якими іншими законами України, крім законів, які містять виключно положення щодо внесення змін до цього кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства, то Суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, колегія суддів вважає, що на позивача розповсюджуються норми ст. ст. 6, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині звільнення від виконання своїх обов`язків як суб`єкта господарювання, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, з 14.04.2014 по 08.06.2016 зі сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, орендної плати за користування державним та комунальним майном.

Відносно посилання податкового органу на те, що суди не звернули увагу на те, що порушені в листі позивача питання мали загальний (теоретичний) характер щодо окремих питань плати за землю, у зв`язку з чим контролюючим органом у відповіді було наведено норми податкового законодавства щодо порядку ведення обліку та подачі звітності по оплаті за користування земельними ділянками, а відтак було роз`яснено, що підстави подання уточнюючого розрахунку з орендної плати за земельні ділянки відсутні, то Суд звертає увагу на те, що зі змісту податкової консультації видно, про що і сам зазначає відповідач, що у такій консультації податковим органом процитовано положення ПК України, що не є роз`ясненням поставлених перед податковим органом питань, а відтак і надання у повній мірі відповідей на поставлені питання.

Підсумовуючи викладене, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі № 812/302/17, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Cудді В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк