Справа № 640/27731/21
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

м. Київ

справа №640/27731/21

адміністративне провадження № К/990/35512/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Рибачука А.І.,

суддів: Бучик А.Ю., Коваленко Н.В.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 640/27731/21

за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Кей-Колект», про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Беспалова О.О., суддів Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 30.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. від 12.05.2021, індексний номер 58072949 про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою від 25.12.2012 № 13437524 (з метою виправлення технічної помилки);

визнання незаконним перенесення відповідачем запису про іпотеку №13437524 з Державного реєстру іпотек до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для реєстрації припинення іпотеки №13437524, номер запису № 41887642;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію припинення іпотеки №13437524 на підставі листа ТОВ «Кей-Колект» від 12.05.2021 №12/05/21/735537/1.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю ухваленого відповідачем рішення від 12.05.2021 з індексним номером 58072949 про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою від 25.12.2012 № 13437524 через його невідповідність вимогам статті 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), оскільки обтяження іпотекою від 25.12.2012 за № 13437524 підлягає скасуванню, а не припиненню.

2. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 16.12.2021 задовольнив позовні вимоги.

3. Шостий апеляційний адміністративній суд постановою від 08.11.2022 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове судове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

4. 12.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційної скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 - залишити в силі.

5. Ухвалою Верховного Суду від 26.12.2022 відкрито касаційне провадження за вказаною вище касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

6. 19.01.2024 з Київського окружного адміністративного суду до Верховного Суду надійшла справа № 640/27731/21 за вищевказаним позовом.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. У справі, яка розглядається судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.01.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» та фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3.1, 1.3.2 якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі непоновлювальної кредитної лінії в національній валюті України у сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 454 500, 00 грн у порядку і на умовах, визначених кредитним договором.

З метою забезпечення зобов`язання ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором 24.01.2008 сторони уклали договір іпотеки № 13134, за умовами якого позивач як фізична особа (іпотекодавець) передав АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) нежилі приміщення № 18 та № 19 (в літ. «В»), загальною площею 265,4 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать позивачеві на праві власності.

25.01.2008 приватним нотаріусом Морозовою С. В. на підставі договору іпотеки від 24.01.2008 зареєстровано обтяження, іпотекодержатель - АКІБ «УкрСиббанк», боржник - ОСОБА_1 , розмір основного зобов`язання - 1 464 000, 00 грн, строк виконання - 24.01.2011.

02.07.2008 між ФОП ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0, у якій сторонами було погоджено внесення змін до пунктів 1.1, 1.2.2, 1.3.1, 1.3.2 кредитного договору та вказано, що у зв`язку зі зміною виду кредитування, для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме від 24.01.2008 № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме: від 02.07.2008 № 0.

12.12.2011 між Акціонерним товариством (далі - АТ) «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким: банк зобов`язався передати у власність товариства, а товариство - прийняти права вимоги та в їх оплату надати кошти в розпорядження банку за плату і на умовах, визначених цим договором; одночасно з відступленням прав вимоги до товариства переходять усі права банку за усіма договорами забезпечення.

Згідно з додатком № 1 «Перелік первинних договорів» до договору факторингу станом на 12.11.2011 сума заборгованості за кредитом у гривні (кредитний договір № ) склала 103 859, 31 грн, за відсотками - 107 744,07 грн, відсоткова ставка 20,9; заборгованість за траншем в іноземній валюті (кредитний договір № 0) склала 45955,63 доларів США за кредитом, 37 171, 07 доларів США за процентами, відсоткова ставка 14,9.

Між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору відступлення прав станом на 12.11.2011 АТ «УкрСиббанк» передані права вимоги за договорами іпотеки, у тому числі за договором іпотеки від 24.01.2008 № 13134, кредитний договір № 0, № 0.

22.09.2012 о 09:16:14 реєстратором - приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е. В. в Державному реєстрі іпотек зареєстровано зміни обтяження. Підставу обтяження: договір іпотеки від 24.01.2008 змінено на договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки 5207-5208, 12.12.2011, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В.; об`єкт обтяження: додано інше, нежитлові приміщення №18 та 19 в літері «В», загальною площею 265,4 кв.м, адреса :м. Київ, вул. Федорова, 10; іпотекодержателя АКІБ «УкрСиббанк» змінено на ТОВ «Кей-Колект»; підстава: договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, 5207- 5208, 12.12.2011, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В. Розмір основного зобов`язання: 1 464 000,00 грн залишено без змін.

25.12.2012 до Державного реєстру іпотек відповідач внесла запис №13437524 про обтяження іпотекою нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (іпотекодержатель ТОВ «Кей-Колект», розмір основного зобов`язання 45 955,63 дол. США).

При здійсненні державної реєстрації відступлення права вимоги за кредитним договором від 24.01.2008 №00$000 відповідачем поєднано зобов`язання позивача за іпотекою 6464979, яка забезпечувала виконання умов за кредитним договором від 24.01.2008 №0, валютою якого є гривня з зобов`язаннями позивача за іпотекою 13457524, яка забезпечувала виконання умов за кредитним договором від 02.07.2008 №0, валютою якого є долар США, розмір основного зобов`язання за яким становить 999 999 999 доларів США.

12.05.2021 відповідачем на підставі листа ТОВ «Кей-Колект» від 12.05.2021 №12/05/21/735537/1 прийнято рішення №58072949 про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою 13437524 (з метою виправлення технічної помилки).

У вказаному листі ТОВ «Кей-Колект» просило провести державну реєстрацію припинення обтяження (іпотеки) нежитлової будівлі, оскільки договорів іпотеки (в т.ч. відступлення прав вимоги за договорами іпотеки), предметом яких є об`єкт нерухомого майна за адресою: місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 10 (десять), корпус 18 (вісімнадцять), квартира 19 (дев`ятнадцять), між ТОВ «Кей-Колект» та позивачем не укладалось.

Тобто, підставою для проведення відповідачем державної реєстрації припинення іпотеки стала та обставина, що об`єкт нерухомого майна за адресою: місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 10 (десять), корпус 18 (вісімнадцять), квартира 19 (дев`ятнадцять), не була предметом договору іпотеки (в т.ч. відступлення права вимоги за договором іпотеки), укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 .

Незгода позивача із вказаним рішенням відповідача від 12.05.2021 зумовила його звернення до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що технічна помилка допущена державним реєстратором під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав стосувалась суми основного зобов`язання, в той час, як відповідачем виправлено помилку шляхом припинення обтяження, що не узгоджується з нормами чинного законодавства та метою передбаченої можливості внесення змін до Державного реєстру шляхом виправлення помилки, що свідчить про протиправність прийняття відповідачем рішення від 12.05.2021 №58072949 та наявність підстав для його скасування в судовому порядку, та визнання протиправними дій щодо перенесення запису про іпотеку №13437524 до спеціального розділу та як наслідок наявність підстав для скасування запису про реєстрацію припинення іпотеки №13437524 на підставі листа ТОВ «Кей-Колект» від 12.05.2021 №12/05/21/735537/1

9. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що оспорюваними рішенням та діями відповідача не порушено прав позивача та, відповідно, із відсутності у позивача права на звернення до суду з цим позовом.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

10. Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення частин другої та третьої статті 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), оскільки технічна помилка допущена держаним реєстратором під час внесення відомостей про обтяження речових прав до Державного реєстру прав вплинула на права позивача та повинна виправлятись державним реєстратором виключно на підставі судового рішення, а не за заявою третьої особи.

Окрім того скаржник посилається на те, що в порушення положень статей 5, 19 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного права позивача оспорюваними рішенням та діями відповідача та відповідно про відсутність у нього права на звернення до суду з цим позовом.

11. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що за правилами статті 26 Закону № 1952-IV у випадку скасування в судовому порядку запису про іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, таке скасування буде здійснене державним реєстратором шляхом проведення державної реєстрації припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Також приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. у відзиві на касаційну скаргу позивача вказує на те, що обтяження нерухомого майна іпотекою вчинене оспорюваним у цій справі рішенням не зачіпає прав позивача, оскільки воно прийнято щодо майна, власником якого ОСОБА_1 не являється з огляду на те, що такий об`єкт нерухомості не існує, а відтак таке рішення й не порушує прав позивача.

12. У відзиві на касаційну скаргу позивача АТ «УкрСиббанк» (особа, яка подавала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції) вказує на законність та обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваній ОСОБА_1 постанові про те, що позивач не навів обставин, якими б підтверджувались порушення його прав внаслідок скасування нотаріусом помилкового запису в Державному реєстрі речових прав.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів виходить із такого.

14. Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, за якими, зокрема: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

15. Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб.

16. Згідно із частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

17. Відповідно до частин першої та третьої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

18. Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

19. У рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

20. Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

21. У свою чергу КАС України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

22. За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

23. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

24. Тож, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

25. При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

26. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

27. За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

28. При цьому порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

29. Колегія суддів зазначає, що у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

30. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створенням об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

31. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

32. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

33. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

34. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

35. Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій та рішень не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

36. Тож, повертаючись до спору, який виник у цій справі, колегія суддів зазначає, що звернення позивача до суду було зумовлено його незгодою із прийнятим відповідачем рішенням про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою від 25.12.2012 № 13437524 (з метою виправлення технічної помилки, яка полягала у внесенні державним реєстратором запису про обтяження неіснуючого нерухомого майна: замість об`єкта обтяження - нежитлові приміщення №18 та № 19 (в літ. «В»), загальною площею 265,4 кв.м за адресою : АДРЕСА_1 було внесено запис (№13437524) про обтяження іпотекою нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 ) та вчиненням ним дій щодо перенесення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для реєстрації припинення іпотеки, а також із скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію припинення іпотеки на підставі листа іпотекодержателя.

37. Законом, який регулює правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав є Закон №1952-IV.

38. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

39. У відповідності до пункту 4 частини першої статті 3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

40. Частинами третьою, четвертою статті 3 Закону №1952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

41. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають, зокрема, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, зокрема, іпотека.

42. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку»).

43. Внесення відомостей до Державного реєстру прав регламентовано статтею 26 Закону № №1952-IV, частиною другою якої визначено, що у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.

У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

44. Згідно із частиною третьою статті 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

45. Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що перевірка судом наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановлення, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначення, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача права, передує розгляду справи по суті.

46. Суд першої інстанції розглянув спір по суті позовних вимог та задовольнив їх не перевіривши наявності у позивача права на судовий захист.

47. Натомість, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріалів справи, яка розглядається, та обставини, встановлені Київським апеляційним судом в постанові від 31.08.2022 у справі № 752/21538/20, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 15.02.2023, встановив, що обтяження нерухомого майна іпотекою вчинене рішенням відповідача від 25.12.2012 за 13437524 не зачіпає права позивача, оскільки таке вчинено щодо майна власником якого він не є, а відтак оспорювані рішення та дії вчинені державним реєстратором в рамках такого обтяження шляхом виправлення помилки, допущеної державним реєстратором, також не можуть зачіпати права позивача.

48. Із змісту позовної заяви та касаційної скарги видно, що жодного аргументу щодо порушення прав позивача оспорюваними рішенням та діями відповідача, позивачем не наведено, окрім посилання на положення статті 26 Закону № 1952-IV щодо можливості виправлення державним реєстратором допущеної під час внесення відомостей про обтяження речових прав до Державного реєстру прав технічної помилки, яка впливає на права третіх осіб виключно на підставі судового рішення, а також щодо того, що обтяження іпотекою у цьому випадку підлягають скасуванню, а не припиненню.

49. Таким чином, оскільки в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення відповідачем оспорюваними позивачем рішенням та діями законних прав, свобод та інтересів позивача, та у зв`язку із тим, що воно не породжує жодних прав та обов`язків для нього колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

50. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі № 640/27731/21- залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

СуддіА.І. Рибачук А.Ю. Бучик Н.В. Коваленко