Справа № 500/8353/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/8353/23 пров. № А/857/4850/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Подлісною І.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Львівській області (далі - відповідач-1), ГУ ПФУ в Тернопільській області (далі - відповідач-2), в якому просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Львівській у зарахуванні до його страхового стажу періоду навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 в середньому професійно-технічному училищі №50 м. Щастя Ворошиловоградської області та призначенні пенсії по віку відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати йому з 07.11.2023 до страхового стажу відповідно до ст.24 цього Закону період навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 в середньому професійно-технічному училищі №50 м. Щастя Ворошиловоградської області та зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити йому пенсію з 07.11.2023.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 в середньому професійно-технічному училищі №50 м. Щастя Ворошиловоградської області та призначенні пенсії по віку відповідно до ст.26 Закону №1058, зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 з 07.11.2023 до страхового стажу відповідно до ст.24 цього Закону період навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 в середньому професійно-технічному училищі №50 м. Щастя Ворошиловоградської області та зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.11.2023 про призначення йому пенсії з 07.11.2023 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що необхідний стаж передбачений ст.26 Закону 1058 для виходу на пенсію за віком особам, які досягли 65 років становить з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років. Страховий стаж позивача становить 13 років 06 місяців 29 днів. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 згідно диплому №739924 від 10.07.1977, оскільки по батькові позивача не відповідає даним його паспорта. Відтак, ГУ ПФУ у Львівській області було прийнято правомірне та обгрунтоване рішення №80 від 14.11.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 65 років 03 дні, 09.11.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком та 17.11.2023 отримав лист за Вих. № 1900-0204-8/48944, до якого долучено рішення ГУ ПФУ в Львівській області про відмову у призначенні пенсії №80 від 14.11.2023, оскільки вік позивача - 65 років 03 дні, страховий стаж - 13 років 06 місяців 29 днів. Також вказано, що до страхового стажу позивачу не зараховано періоди: навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 згідно диплому №739924 від 10.07.1977, оскільки по-батькові ( ОСОБА_2 - рос.) не відповідає даним паспорта ( ОСОБА_3 - рос.). Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів та період роботи з 01.01.1992 по 16.03.2011 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 13.01.1978, оскільки відповідно до Закону України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, проте пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача спірний період навчання (2 роки 10 місяців і 18 днів), і у зв`язку з чим не призначено пенсію по віку, хоча його страховий стаж становив 16 років 05 місяців 17 днів при необхідному - від 15 років до 20 років для призначення пенсії у 2023 році після досягнення віку 65 років. Суд вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.11.2023 про призначення пенсії за віком з 07.11.2023 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно ч.3 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.26 Закону №1058, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до пункту д ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як видно з матеріалів справи, позивачу відмовлено в призначенні пенсії по віку у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 15 років для призначення пенсії у віці 65 років згідно ст. 26 Закону №1058.

Згідно ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), відповідно до п.1 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів зазначає, що згідно диплома № 739924 від 18.07.1977, позивач у період з 01.09.1974 по 18.07.1977 навчався в середньому професійно-технічному училищі №50 м. Щастя Ворошиловоградської області за професією арматурник-зварювальник.

У дипломі зазначено по-батькові позивача українською мовою ОСОБА_4 , а російською - ОСОБА_2 . У виписці до диплому по-батькові позивача російською мовою вже зазначено ОСОБА_5 .

Разом з тим, у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому 17.12.2015 Бережанським PC УДМС України в Тернопільській області, по-батькові позивача українською мовою зазначено ОСОБА_6 , а російською ОСОБА_3 .

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 13.01.1978, по-батькові позивача зазначено російською мовою ОСОБА_3 як у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 .

У трудовій книжці також міститься запис №1, що дійсно позивач у період з 1974 по 1977 роки навчався в державному професійно-технічному училищі № 50 м. Щастя (підстава - диплом № 739921).

Згідно ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.п.4 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що недотримання правил ведення кадрової документації і формальні неточності у записах, можуть мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не можуть впливати на його особисті права, зокрема на права у сфері соціального забезпечення (постанови Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 30.09.2019 по справі №638/18467/15-а).

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документації.

Більше того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у спірному випадку мова йде має про одну і ту ж особу, але має місце різне написання по батькові. Вказане допущення іншого написання по батькові не можуть бути підставою для незарахування періоду навчання позивача до його страхового стажу, при тому, що період навчання позивача підтверджений записами його трудової книжки, у якій по-батькові позивача зазначено російською мовою як ОСОБА_3 , що відповідає відомостям паспорта громадянина України.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 з 07.11.2023 до страхового стажу відповідно до ст.24 Закону №1058 періоду його навчання з 01.09.1974 по 18.07.1977 в середньому професійно-технічному училищі №50 м. Щастя Ворошиловоградської області та зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути його заяву від 09.11.2023 про призначення пенсії за віком з 07.11.2023 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року по справі №500/8353/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук