Справа № 534/661/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 р.Справа № 534/661/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Солоха О.В., м. Горішні Плавні, повний текст складено 26.04.24 року у справі № 534/661/24

за позовом ОСОБА_1

до Відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Головного управління Національної поліції в Полтавській області

третя особа: Поліцейський відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області - сержант поліції Рябець Віталій Русланович

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з адміністративним позовом до Відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі також відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - поліцейський ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області - сержант поліції ОСОБА_2 , в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1642707 від 12.03.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 квітня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що позивач під час розгляду справи не отримав жодного диску, про який зазначено в додатках до листа відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 04.04.2024 за №3120/115/110/01/13-2024, відзиву Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 05.04.2024 за № 558/115/26-2024 на позовну заяву та листа Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 19.04.2024 за № 674/115/26-2024, а отже суд першої інстанції повинен був вирішувати справу за наявними матеріалами та не брати до уваги заперечення проти позову, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та диск з відеозаписом. З огляду на викладене, наголошує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем у повній мірі виконано вимоги КАС України про направлення позивачу відзиву з додатками до нього та безпідставно взяв до уваги відеозаписи з відеореєстратора та нагрудної бодікамери.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, Головне управління Національної поліції в Полтавській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою серії ЕНА №1642707 від 12.03.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме в тому, що він 12.03.2024 о 17 год 37 хв в м. Горішні Плавні по вул. Горького 1-А, керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, чим порушив вимоги п. 9.2.б ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн (а.с.12).

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів учинення ним адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, ураховуючи таке.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами статті 41 Закону № 3353-ХІІ порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правила дорожнього руху затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі ПДР).

За пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до п. 8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

За приписами п. 9.2. ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі також КУпАП) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП).

Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження того, що позивач дійсно допустив порушення вимог підпункту «б» п. 9.2 ПДР, відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис з відео-реєстратора та з нагрудної боді-камери поліцейського.

Так, з відеозапису з відео-реєстратора вбачається, що ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі марки Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , та при перестроюванні з лівої полоси в праву не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

На відеозаписі чітко видно, що такий сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку позивач подав вже після перестроювання транспортного засобу з лівої полоси в праву. Відеозапис зі службового відео-реєстратора є чітким, з нього можна ідентифікувати марку та державний номерний знак транспортного засобу, який перестроювався перед екіпажом патрульної поліції.

Після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 ідентифіковано транспортний засіб та водія, що зафіксовано в оскаржуваній постанові, повідомлено ОСОБА_1 про порушення ним правил дорожнього руху, ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується відео-фіксацією на СD-диску, наявному у матеріалах справи. З відеозапису вбачається дотримання поліцейським порядку розгляду справи, передбаченого ст. 279 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи.

Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що долучені відповідачем до матеріалів справи докази (відеозаписи), постанова у справі про адміністративне правопорушення у сукупності є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Позивач посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивач під час розгляду справи не отримав жодного диску, про який зазначено в додатках до листа відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 04.04.2024 за № 3120/115/110/01/13-2024, відзиву Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 05.04.2023 за № 558/115/26-2024 на позовну заяву та листа Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 19.04.2024 за № 674/115/26-2024, а отже суд першої інстанції повинен був вирішувати справу за наявними матеріалами та не брати до уваги заперечення проти позову, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та диск з відеозаписом.

Проте в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції зазначив, що позицію представника позивача ОСОБА_3 щодо ненаправлення відповідачем позивачу копії відзиву з СD-диском, на якому міститься відеозапис правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки як убачається з трекінгу відправлення №472 від 05.04.2024, ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку АТ «Укрпошта» було направлено рекомендований лист (а.с. 33).

Щодо відсутності опису вкладення (форми 107) до поштового відправлення № 472 від 05.04.2024, суд зазначив, що відповідно до порядку пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт», який розроблений відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок», Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 та внутрішніх нормативних документів АТ «Укрпошта» (відправлення «Укрпошта Стандарт» - це внутрішнє реєстроване відправлення з вкладенням предметів/речей, не заборонених законодавством до пересилання), додатково з відправленням Стандарт (внутрішні посилки з оголошеною цінністю) можуть прийматися для пересилання з описом вкладення (ф.107) та післяплатою. На бланку супровідної адреси до відправлення Стандарт відправником проставляється відповідна відмітка.

Як убачається з трекінгу відправлення №472 від 05.04.2024, ОСОБА_1 було направлено рекомендований лист, який не передбачає надсилання опису вкладення.

Положення КАС України не містять обов`язкового застереження про направлення позивачу відзиву з додатками до нього поштовим відправленням з описом вкладення, а лише вказується про надання суду доказів про таке направлення. З урахуванням указаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у повній мірі виконано вимоги КАС України про направлення позивачу відзиву з додатками до нього, а твердження представника позивача є помилковими.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що разом з відзивом на позовну заяву відповідачем було направлено диск з відеозаписом, проте вказаний диск надійшов до суду пошкодженим, що підтверджується актом Комсомольського міського суду Полтавської області від 10.04.2024 про пошкодження диску (а.с. 42).

Надісланий до суду за Вих. № 674/115/26-2024 від 19.04.2024 (а.с.48-50) відповідачем ГУНП в Полтавській області СD-диск, на якому міститься відеозапис правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , без надсилання доказів його направлення позивачу, суд не вважав поданням нового доказу, оскільки вказаний СD-диск надісланий на адресу суду на заміну пошкодженого.

Одночасно суд наголосив, що позивач та його представник адвокат Чернушенко В. Ю., будучи достовірно обізнаними про розгляд справи в суді та про відзив з додатками до нього, надісланий відповідачем до суду, жодних дій для ознайомлення з матеріалами справи не вчинили. Ні позивачем, ні його представником клопотання про відкладення розгляду справи як для ознайомлення з матеріалами справи, так і для подачі відповіді на відзив не подавалися.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів також зазначає, що позивач скористався правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яке полягає у тому, що позивач, керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, чим порушив вимоги п. 9.2.б ПДР України, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1642707 від 12.03.2024.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на приписи статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.04.2024 у справі № 534/661/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова Л.В. Курило