Справа № 160/12036/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 04.04.2024 р. №7 за результатами розгляду її заяви від 12.03.2024 р. про підтвердження стажу роботи в частині не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р., з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р. та з 01.09.2008 р. по 30.09.2008 р.;
- зобов`язати відповідача-2 зарахувати до її пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоду роботи у ВАТ "Дніпропетровський лакофарбовий завод" з 23.09.2002 р. по 30.09.2008 р.;
- зобов`язати відповідача-2 призначити на підставі заяви від 18.04.2024 року їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку з 18.04.2024 р., з урахуванням норм Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, що діяла до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII та Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 12.03.2024 р. з метою зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 23.09.2002 р. по 30.09.2008 р. звернулася із відповідною заявою та необхідними документами до Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. 04.04.2024 р. Комісією при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення, яким підтверджено періоди роботи з 24.06.2003 р. по 26.04.2007 р. та з 29.08.2007 р. по 31.08.2008 р. для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2. Однак, не зараховано періоди роботи з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р. та з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р., оскільки останні не охоплюються наказами про атестацію робочих місць та з 01.09.2008 р. по 30.09.2008 р., оскільки у відомостях про нарахування заробітної плати відсутня сплата внесків та сум нарахувань.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
03.06.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів, в якій остання підтримала вимоги викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Зазначила, що відповідачем-1 при розгляді поданих документів не враховано висновки Верховного суду у подібних правовідносинах та протиправно не зараховано до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р., з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р. та з 01.09.2008 р. по 30.09.2008 р. Так як станом на 18.04.2024 р. вона досягла 57 років, мала страховий стаж роботи 38 років 10 місяців 07 днів та з урахуванням незарахованих періодів мала необхідний пільговий стаж за Списком №2 06 років 07 днів. Отже, з урахуванням положень Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, вона може мати право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону № 1788-ХІІ (55 років для жінок).
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 04.04.2024 року Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, що діє при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, про результати розгляду заяви №7 позивачу зараховано до стажу роботи по Списку № 2 період роботи з 24.06.2023 року по 26.04.2007 року, та з 29.08.2007 року по 31.08.2008 року.
Вказаним рішенням також встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод»: з 23.09.2002 року по 26.04.2007 року - хіміком санітарної лабораторії, з 27.04.2007 року по 30.09.2008 року - провідним інженером санітарної лабораторії. В архівних документах ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод» є відомості про роботу ОСОБА_1 , а саме довідка від 14.02.2024 р. № 4: з 23.09.2002 р. (наказом від 23.09.2002 р. № 212) прийнята хіміком санітарної лабораторії, умови праці шкідливі, з 27.04.2007 р. (наказом від 27.04.2007 р. №109) переведена провідним інженером санітарної лабораторії, з 30.09.2008 р. (наказ від 30.09.2008 р. № 402к) звільнена. У відомостях нарахування заробітної плати вказані суми нарахувань з вересня 2002 р. по серпень 2008 р., в індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2002-2008 роки вказаний спецстаж за Списком № 2. За вересень 2008 р. немає сплати внесків та сум нарахувань. Відповідно до наказів ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод», про атестацію робочих місць, працівники санітарної лабораторії атестовані за Списком №2 наказом від 24.06.2003 р. № 57 - хіміки та наказом від 29.08.2007 р. № 80 - провідні інженери.
Як зазначено в рішенні про результати розгляду заяви № 7 від 04.04.2024 р. в довідці з Єдиного Державного реєстру зазначено, що державна реєстрація ВАТ « Дніпропетровський лакофарбовий завод» (05743605) припинена у зв`язку з банкрутством.
Судом також встановлено, що 18.04.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частина 3 статті 4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Положенням ч.1 ст.9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Згідно із п.2 ч.2 ст.114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими з умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В силу статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Крім того, згідно із частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається обсяг прав та обов`язків у органів пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.
Як видно з матеріалів справи, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 10.02.1967 року містяться записи про спірні періоди її трудової діяльності:
- запис № 10 - 23.09.2002 р. прийнята в санітарну лабораторію хіміком (розпорядження № 212 від 23.09.2002 р.);
- запис № 11 - 27.04.2007 р. переведена провідним інженером санітарної лабораторії (наказ № 109 від 27.04.2007 р.);
- запис № 12 - 30.09.2008 р. звільнена за ст.36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін (наказ № 402к від 30.09.2008 р.).
Відповідно до уточнюючої довідки № 162 від 27.02.2009 р., яка надана ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод», ОСОБА_1 працювала повний робочий день з 23.09.2002 р. по 15.01.2003 р. - хіміком в санітарній лабораторії, у виробництві лакофарбової продукції із застосуванням органічних розчинників, що передбачено списком № 2 розділ Х підрозділом А пунктом 3 шифр 2110А30-1754 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162. З 16.01.2003 р. по 27.04.2007 р. - хіміком в санітарній лабораторії, у виробництві лакофарбової продукції із застосуванням органічних розчинників, що передбачено списком № 2 розділ Х підрозділом А пунктом 3 шифр 10А.3-3 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36. З 27.04.2007 р. по 30.09.2008 р. - провідним інженером у санітарній лабораторії, у виробництві лакофарбової продукції із застосуванням органічних розчинників, що передбачено списком № 2 розділу Х підрозділом А пунктом 3 шифр 10А.3-3 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 р. атестацію робочих місць здійснено. Накази № 57 від 24.06.2003 р., № 80 від 29.08.2007 р.
Згідно із архівною довідкою №4 від 14.02.2024 р., яка надана ТОВ «Індустріально-промисловий комплекс», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнята 23.09.2002 р. у ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод» в санітарну лабораторію хіміком (розпорядження №212 від 23.09.2002 р.), переведена провідним інженером санітарної лабораторії (наказ №109 від 27.04.2007 р.); звільнена за ст.36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін (наказ №402к від 30.09.2008 р.).
Згідно із довідкою №869 від 05.03.2024 р., яка надана ТОВ «Індустріально-промисловий комплекс», зазначено, що в особових рахунках із розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.09.2002 р. по 26.04.2007 р. простежується посада хіміка у санітарній лабораторії ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод», оплата погодинна. З 27.04.2007 р. по 30.09.2008 р. простежується посада провідного інженера у санітарній лабораторії ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод», оплата погодинна.
Суд не погоджується з такими висновками відповідачів та зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно із п.4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом п.8 та 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у зарахуванні таких періодів до пільгового стажу. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Отже, робота позивача повний робочий день, у тому числі у спірні періоди з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р. та з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р., підтверджена відповідними записами в її трудовій книжці, копіями розпоряджень (наказів) по підприємству, особовою карткою, архівним довідками щодо відпрацьованого часу та нарахованої заробітної плати.
Таким чином, період роботи позивача з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р. та з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р. на посаді хіміка у ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод» має бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 2.
Щодо не зарахування до пільгового стажу відповідачами періоду роботи позивача з 01.09.2008 р. по 30.09.2007 р., оскільки за вересень 2008 р. немає сплати внесків та сум нарахувань, суд вказує на таке.
За змістом пункту 1 частини першої статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання.
Частиною першою статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.
Пунктом 1 частини першої статті 14 Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.
Частиною другою статті 17 Закону №1058-IV передбачено, що до обов`язків страхувальників віднесено, зокрема, нарахування, обчислення і сплата в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків врегульовує стаття 20 Закону №1058-IV якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала позивач у спірний період.
Оскільки законодавством покладено обчислення та сплату страхових внесків на підприємство-страхувальника, позивач позбавлена можливості самостійно сплатити ці страхові внески. У зв`язку з чим вона не може нести відповідальність за неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.
Як наслідок, не виконання обов`язків роботодавця по сплаті страхових внесків, не може ставити в залежність та бути підставою для позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення.
Таким чином, період роботи з 01.09.2008 р. по 30.09.2007 р. на посаді провідного інженера у санітарній лабораторії у ВАТ «Дніпропетровський лакофарбовий завод» має бути зарахований до пільгового стажу позивача за Списком № 2.
Отже, враховуючи, що рішенням комісії при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області №7 частково підтверджено періоди роботи позивача, а саме: з 24.06.2003 року по 26.04.2007 року, з 29.08.2007 року по 31.08.2008 року, суд прийшов до висновку про його скасування лише в частині не зарахованих спірних пільгових періодів роботи позивача.
Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку з 18.04.2024 р., суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22 Головне управління ПФУ в Одеській області, як структурний підрозділ, що визначений за принципом екстериторіальності, розглядало заяву позивача про призначення пенсії та прийняло рішення про відмову у призначенні їй пенсії.
Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 18.04.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши стаж роботи за періоди з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р., з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р. та з 01.09.2008 р. по 30.09.2008 р. до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням висновків суду.
Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачами під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не встановлено інших підстав для відмови у призначенні їй пенсії, аніж досліджені та спростовані судом у ході розгляду справи.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 1211,20 грн. (2 422,40 грн. : 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №7 від 04.04.2024 року в частині не зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 , а саме: з 23.09.2002 року по 23.06.2003 року, з 27.04.2007 року по 28.08.2007 року, з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 23.09.2002 р. по 23.06.2003 р., з 27.04.2007 р. по 28.08.2007 р., з 01.09.2008 р. по 30.09.2008 р., що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма