Справа № 160/28313/23
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/28313/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 року (суддя Бондар М.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 10.05.2024 року) в справі №160/28313/23 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

31.10.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за 892 дні затримки повного розрахунку при звільненні за період із 14.03.2021 по 23.08.2023 у розмірі середньоденного розміру грошового забезпечення у розмірі 1075452 (один мільйон сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 95 копійок.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що судом першої інстанції залишався позов без руху для надання ним пояснень щодо підстав пропуску строку звернення до суду та ним виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху. Свої вимоги апелянт обґрунтував тим, що, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції позбавив його на ефективний судовий захист. Право доступу до суду повинне бути ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права. Суд першої інстанції не встановив підстави подання позову з порушенням строку, не перевірив наявність обставин, що призвели до можливого порушення строку. До відкриття провадження у справі, позивач подав заяву про поновлення такого строку. Апелянт вказував, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі, перед відкриттям згідно норм КАС України перевіряється, чи подано позов згідно відведеного строку. Апелянт вказував, що строк подання позову порушено з поважних підстав, адже він перебував у лавах Збройних Сил України, тобто об`єктивно не міг звернутись до суду раніше, лише після звільнення з військової служби отримав можливість подати позов.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що ухвалою суду від 14.11.2023 визнано поважною причину пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України та поновлено строк звернення до суду з позовом. Однак, до справи долучено запит Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 20.11.2023 № 07-279 вих-23 до командира Військової частини НОМЕР_1 про надання наступної інформації: чи є ОСОБА_1 військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , у якій посаді перебуває; чи перебував ОСОБА_1 , як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), безпосередньо у зоні ведення бойових дій на території Харківської та Донецької областей, чи виконував бойові завдання (розпорядження), чи був залучений до заходів з національного спротиву, та чи проживав у польових умовах у період з серпня 2023 по жовтень 2023. Командиром Військової частини НОМЕР_1 надано лист від 07.02.2024 №2201, де зазначено, що капітан за призовом по мобілізації ОСОБА_1 проходив службу у Військові частині НОМЕР_3 з 28.10.2022 по 29.12.2023, за час перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_3 безпосередньо у зоні ведення бойових дій на території Харківської та Донецької областей не перебував, до виконання бойових завдань (розпоряджень), заходів з національного спротиву не залучався. Відповідно до ч. 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Суд першої інстанції вказував, що інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Позивач звернувся із адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду із вимогою зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити передбачену статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби. 09.11.2021 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/10402/21 позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі. 28.03.2023 року постановою Першого апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил залишено без задоволення, вищевказане рішення Донецького окружного адміністративного суду - без змін. 23.08.2023 року Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону позивачу нараховано та виплачено 119208,49 грн одноразової грошової допомоги з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби. Звернення до суду з позовом про стягнення одноразової грошової допомоги за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 Кодексу законів про працю України) обмежене строком, який - з уваги також на постанову Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 - у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів). Оскільки одноразову грошову допомогу на виконання судового рішення у справі №200/10402/21 позивачеві фактично виплачено відповідачем 23.08.2023, місячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку такої виплати розпочав свій відлік 24.08.2023 та сплив 25.09.2023. (24.09.2023 вихідний). Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач мав право подати позов не пізніше 25.09.2023, до суду позов подано засобами поштового зв`язку у жовтні 2023 (надійшов до суду 31.10.2023). Таким чином, позивач порушив місячний строк звернення до суду. Станом на день подання заяви про поновлення пропущеного строку, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована бригада « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), яка з перших днів війни приймає безпосередню участь у протидії збройній агресії російської федерації проти України в районах ведення бойових дій на території Харківської та Донецької областей. Через умови проходження служби та перебування поза місцем постійного проживання у польових умовах, позивач не мав можливості вчасно оскаржити бездіяльність відповідача та зробив це відразу як виявилася можливість. Проте, як встановлено судом на підставі листа командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 року №2201, ОСОБА_1 проходив службу у Військові частині НОМЕР_3 з 28.10.2022 по 29.12.2023, за час перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_3 безпосередньо у зоні ведення бойових дій на території Харківської та Донецької областей не перебував, до виконання бойових завдань (розпоряджень), заходів з національного спротиву не залучався, тобто мав можливість оформити позовну заяву та подати її до суду у відведений строк.

Встановлено, наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 12.03.2021 року №119к ОСОБА_1 з 14.03.2021 року звільнено з військової служби у запас.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі № 200/10402/21, позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби задоволено повністю; зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу з розрахунку 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил залишено без задоволення та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №200/10402/21 залишено без змін.

Відповідно до платіжної інструкції № 772 від 21.08.2023 року, фактично рішення суду виконано 23.08.2023 року, ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу з розрахунку 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби у розмірі 119208,49 грн.

ОСОБА_1 вважає, що відбулась затримка розрахунку перед ним з боку Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та звернувся з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні. Позов направив до суду засобами поштового зв`язку 23.10.2023 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 року позовну заяву залишено без руху, позивача зобов`язано надати належним чином оформлену заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з чітким обґрунтуванням причин поважності його пропуску та наданням підтверджуючих доказів.

07.11.2023 року ОСОБА_1 надіслав до суду заяву з доказами про поновлення строку звернення до суду, вказує, що проходить службу у Збройних Силах України. Надано довідку Військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2023 року №18806 про те, що ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України з 06.04.2022 по теперішній час відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».

Згідно листа командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024 року №2201, ОСОБА_1 проходив службу у Військові частині НОМЕР_3 з 28.10.2022 по 29.12.2023, за час перебування у списках особового складу Військової частини НОМЕР_3 безпосередньо у зоні ведення бойових дій на території Харківської та Донецької областей не перебував, до виконання бойових завдань (розпоряджень), заходів з національного спротиву не залучався.

Судом першої інстанції ухвалою від 14.11.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, поновлено ОСОБА_1 , строк звернення до суду з позовом.

Суд апеляційної інстанції зважає, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі був обізнаний про строк звернення до суду, ознайомився з заявою позивача про поновлення строку та вирішив питання щодо не порушення позивачем стоку подання позову.

Натомість ухвалою від 07.05.2024 року залишено позовну заяву без розгляду з підстави неповажності підстав пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Перевіривши обставини у справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року у справі №200/10402/21 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу з розрахунку 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

23.08.2023 року Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону позивачу нараховано та виплачено 119208, 49 грн одноразової грошової допомоги з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Саме з 23.08.2023 року у позивача виникло право звернення до суду щодо зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Вищеприведені норми встановлюють строк звернення до адміністративного суду, такий строк складає шість місяців та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спір ОСОБА_1 , не стосується щодо прийняття, проходження або його звільнення з публічної служби, спір стосується виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах та за правилами Кодексу Законів України про працю.

Відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Нормами КЗпП України визначено інший строк щодо звернення до суду із позовом у трудовому спорі.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Таким чином, строк для звернення до суду встановлено - три місці від моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву 23.10.2023 року, тобто у межах тримісячного строку від моменту виникнення підстав для звернення з позовом (23.08.2023 року).

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду, разом як і безпідставно відмовляти у доступі до судочинства посилаючись на строк звернення.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При вирішенні питання про дотримання строків звернення до суду слід звертати увагу коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. У випадку цієї справи, відомо коли ОСОБА_1 дізнався про затримку розрахунку при звільненні.

В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Надалі, Указом Президента від 06.02.2023 №58/2023 затвердженим Законом України від 07.02.2023 року №2915-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 05.05.2022 року у справі № 914/2652/19, від 30.03.2021 року справа № 520/11044/19. Верховний Суд вказував, що оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя. При встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.

Слід враховувати, що позивач є військовослужбовцем, який проходить військову службу у лавах Збройних Сил України.

Відповідно частин 1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Слід зазначити, що суду при прийнятті позову необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями Верховного Суду, зокрема викладеними у постановах від 07.10.2020 року у справі № 160/3534/20, від 08.09.2021 року у справі № 646/5723/19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особі, в рівній мірі має бути забезпечено доступ до суду шляхом надання гарантій, що його позов буде розглянутий.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що залишення позовної заяви без розгляду унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 року в справі №160/28313/23 скасувати.

Справу № 160/28313/23 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко