Справа № 483/461/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 р. № 483/461/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
прозобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (далі В/ч або відповідач) розглянути рапорт позивача про звільнення за станом здоров`я;

зобов`язати В/ч надати позивачу довідку про доходи за період з листопада 2022 року до жовтня 2023 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що він не є військовозобов`язаним, при цьому є особою з інвалідністю; строк дії укладеного у 2019 році контракту (за яким позивач проходив службу на посаді бухгалтера) закінчився; позивача, за відсутності його згоди, перевели на посаду стрільця; стан здоров`я позивача не дозволяє йому продовжувати військову службу; командир В/ч та інші посадові особи не зважають ані на стан здоров`я позивача, ані на рекомендації лікарів.

В/ч вимоги позивача не визнала, у відзиві, що надійшов до суду з пропуском встановленого строку, факт отримання 25.03.2024 рапорту позивача визнала. Цей рапорт не був задоволений, оскільки наявність інвалідності ІІІ групи, відповідно до чинної у березні 2024 року редакції Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232), не була підставою для звільнення військовослужбовця контрактної служби, а постановою військово-лікарської комісії позивач був визнаний придатним до військової служби. Відповідач вказав, що чинною (з 18.05.2024) редакцією Закону № 2232 передбачено звільнення з військової служби з підстави наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), але після 18.05.2024 ОСОБА_1 з відповідним рапортом не звертався. Також відповідач повідомив про неможливість звільнення позивача, оскільки його військову службу було призупинено.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав на безпідставність заперечень відповідача.

В судовому засіданні позивач вимоги адміністративного позову підтримав, В/ч правом участі у судовому засіданні не скористалася.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 (старший матрос) проходив службу у В/ч на посаді стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони В/ч.

19.03.2024 ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з військової служби. На момент подання рапорту позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради від 26.03.2024 № 6379.

Днем отримання відповідачем рапорту від 19.03.2024 є 25.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

До позову додана також копія рапорту про звільнення від 09.03.2024, але докази його отримання відповідачем відсутні. Як пояснив позивач у судовому засіданні, цей рапорт не був зареєстрований, а командир В/ч його порвав.

Докази розгляду рапорту від 19.03.2024 відсутні.

Згідно з термінологією Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393), рапорт прирівнюється до заяви (клопотання). Так, заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання письмове звернення із проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю до розгляду.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 15 Закону № 393 встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а такод із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393, звернення розглядаються та вирішуються у термін не більше одного місяця з дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Суд встановив, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, тому зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на поновлення порушених права позивача.

Оскільки рапорт ОСОБА_1 не був розглянутий, відповідач має розглянути його та прийняти, з урахуванням доданих до рапорту документів пенсійного посвідчення, довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААГ № 513654, на підставі норм Закону № 2232, які є чинними на момент розгляду, відповідне рішення, про що письмово повідомити позивача.

Щодо посилань В/ч на призупинення для позивача військової служби та на неможливість, у зв`язку з цим, задовольнити рапорт ОСОБА_1 , суд вказав таке.

23.03.2024 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 0000644 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини.

Відповідно до пункту 1441 затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З доданого до відзиву наказу від 26.03.2024 командира В/ч (по стройовій частині) № 99 суд встановив, що наказом від 25.03.2024 командира В/ч (по особовому складу) № 22-РС/дск для ОСОБА_1 було призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з доданою до відповіді на відзив копії припису начальника відділення організації охорони, патрульно-постової служби розшуку та діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2024 № 446/3, що був адресований командиру В/ч, кримінальне провадження № 0000644 було закрито 20.06.2024, про що командира В/ч було письмово повідомлено.

У пункті 1446 Положення вказано, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

У матеріалах справи відсутня інформація про те, на яких підставах було закрито кримінальне провадження, але суд зазначив, що якщо воно було закрито на підставах, про які вказано у пункті 1446 Положення, то відповідач не вправі не розглядати по суті рапорт ОСОБА_1 .

Позовна вимога про зобов`язання В/ч надати позивачу довідку про доходи за період з листопада 2022 року до жовтня 2023 року задоволенню не підлягає, оскільки додані до позову докази не підтверджують існування між сторонами на час звернення ОСОБА_1 з позовом (квітень 2024 року) спору. До відповіді на відзив позивач додав копію відповідного рапорту, датованого 25.06.2024, який не може бути визнаний доказом вчинення відповідачем бездіяльності, що зумовила звернення позивача до суду.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 19.03.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) у п`ятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили розглянути по суті, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про звільнення з військової служби від 19.03.2024, та письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Датою складення повного судового рішення є дата його ухвалення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна