Справа № 640/15567/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року № 640/15567/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» до Київської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби (б-р Гавела Вацлава, 8-А, м. Київ, 03124) про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 27.03.2021 № UА1003 00/2021 /000298/2.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з метою митного оформлення товару Київській митниці Держмитслужби уповноваженим представником позивача було подано митну декларацію від 26.03.2021 № UA100300/2021/007569 (довідковий номер 891). Стверджує, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині 2 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, а подані документи не містять розбіжностей.

Проте, митний орган зазначених документів не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - резервного.

Вважає, що оскільки відповідачу надано всі передбачені законодавством документи для підтвердження митної вартості товарів відповідач не мав правових підстав для витребування у позивача додаткових документів на підтвердження митної вартості та подальшого її коригування, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.08.2021 відповідач подав відзив з викладенням обставин прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, правомірність якого оспорюється позивачем.

У відзиві відповідач просив суд замінити відповідача Київську митницю Держмитслужби її правонаступником - Київською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

01.09.2021 позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що відзив не містить будь-якої інформації, що свідчила б, про аналіз доводів позову, заперечення щодо обставин, якими обґрунтовувались ці доводи. Також позивач просив задовольнити клопотання відповідача про здійснення процесуального правонаступництва

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 прийнято до провадження адміністративну справу №640/15567/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, замінено відповідача, Київську митницю Державної митної служби України, на належного відповідача - Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (ідентифікаційний код 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Гавела Вацлава, буд.8А).

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» (Код , місцезнаходження: вул. Сирецька, буд. 9, м. Київ, 04073) 08.06.2005 зареєстровано як юридична особа, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

28.10.2020 між компанією LEIF J. OSTBERG SAS (Франція) та покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» було укладено зовнішньоекономічний контракт № 1-LJOS, на підставі якого продавець продає, а позивач купує та оплачує товар на умовах та відповідно до правил Інкотермс 2010 за кількістю, асортиментом і за цінами, вказаними в проформа-інвойсі(-ах).

На виконання вказаного контракту 25.03.2021 з порта Сяминь (XIAMEN, CHINA) до Чорноморського рибного порту (Одеса, Україна) на митну територію України в морському контейнері № MRKU7456969 на адресу позивача за коносаментом від 23.01.2021 №ICSMAZXM надійшло взуття спортивне на підошві з гуми з верхом з текстильних матеріалів, призначене для гри в залі або для повсякденного використання, а саме, кросівки жіночі та дитячі загальною кількістю 1 120 пар (далі товар).

Морський фрахт за межами митної території України та подальше перевезення територією України контейнеру № MRKU7456969 автомобілем BH7517HP/BH2794XK, організовувалось Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» на підставі укладеного з позивачем з договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 05.12.2020 № 4.

Згідно з інвойсом від 23.01.2021 № 2101017 вартість товару в указаному вище контейнері складала 14 252,50 доларів США.

З метою митного оформлення товару Київській митниці Держмитслужби уповноваженим представником позивача було подано митну декларацію від 26.03.2021 № UA100300/2021/007569 (довідковий номер 891), та наступні документи до неї: пакувальний лист (Packing list) б.н від 23.01.2021, проформа інвойс №№ 39-8.SS21M-LJOS, 38-10.SS21K+38-6.SS21KI-LJOS, 99-6SS21M-LIOS, 39-3.SS21M-LJOS, 39-10.SS21M-LJOS від 04.11.2020, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 2101017 від 23.01.2021, коносамент (Bill of lading) №ICSMAZXM від 23.01.2021, міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 106 від 25.03.2021, сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) № 21С3502А0533/00011 від 25.01.2021, довідка про транспортні витрати № 01-30/-21 від 25.03.2021, рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг № 1197 від 25.03.2021, банківський платіжний документ № 63131 від 12.11.2020, банківський платіжний документ № 17451 від 03.12.2020, митна декларація країни відправлення № 00037684 від 21.01.2021, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, що декларуються, № 1-LJOS від 28.10.2020, договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг № 4 від 05.12.2020.

У графі 12 поданої митної декларації заявлено митну вартість товару 427 650,85 грн., а в графі 43 цієї декларації вказано, що заявлену митну вартість розраховано за першим основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору).

Проте надані декларантом документи відповідач не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, і в електронному повідомленні декларанту від 27.03.2021 з посиланням на частини 2, 3 статті 53 та статтю 54 МК України попросив надати додаткові документи.

Листом від 27.03.2021 позивач повідомив відповідача про надання усіх необхідних для підтвердження митної вартості документів.

Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2021 № UA100300/2021/000298/2, в якому зазначено, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Претензії до наданих документів відповідач виклав у графі 33 оскаржуваного рішення.

Також відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що розбіжності, неточності та сумніви в достовірності відомостей, що містяться в наданих документах, не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за першим методом. Другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів неможливо застосувати через відсутність інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. Методи визначення митної вартості 2в та 2г на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів.

Натомість, у митного органу наявна інформація, що є підставою для застосування другорядного методу 2ґ резервного методу.

Джерелом інформації, яким користувався відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, була митна декларація від 22.03.2021 №/2021/2424 (товар № 1 30,05 USD/кг).

Відповідно до граф 28 та 30 оскаржуваного рішення заявлену декларантом митну вартість товару у розмірі 15 289,74 доларів США відповідачем збільшено до 33 656,00 доларів США за курсом НБУ на день прийняття цього рішення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості, подав митну декларацію 28.03.2021 № UA100300/2021/007597 та сплатив різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, у розмірі 164 384,23 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

МК України встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 3 статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

У силу приписів частини 1 статті 257 цього Кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

У відповідності з частинами 4 та 10 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, із додаванням витрат (складових митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зазначених в частині 10 вказаної статті, зокрема витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5 частини 10 статті 58 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так, частинами 1 - 3 статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митниці документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5,6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності з правилами заповнення графи 20 декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296 (далі Наказ №599), до зазначених в пункті 6) частини 2 статті 53 МК України транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митниці зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митницею під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що митниця може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митницею у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митницею письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

Митниця при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язана перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митниця має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи МК України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у достовірності заявленої митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.01.2023 року у справі №813/713/18, від 096.09.2022 у справі №826/2187/16, від 21.05.2021 у справі №820/307/17 та інших.

Суд зазначає, що в електронному повідомленні декларанту відповідач, не визнаючи надані декларантом документи достатніми для підтвердження митної вартості товару зазначив наступне:

1. пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2020 № 4 передбачено витрати на оплату послуг та робіт з організації перевалки, зберігання, страхування, перевезення та додаткові роботи, передбачені п 2.1.2. Декларантом не надано документи та рахунки, які підтверджують факт проплат по даним витратам та не надано числових значень даних витрат, які піддаються обчисленню та формують загальну ціну вартості перевезення. Наданий рахунок на оплату транспортних послуг від 25.03.2021 № 1197 та довідка про транспортні витрати від 25.03.2021 № 01-30/-21 не містять інформації про витрати, понесені відповідно п 2.1.1 та 2.1.2.

2. Не підтверджено документально витрати, які передбачені пунктом 3.5 та 3.6 договору та витрати на страхування, передбачені пунктом 7 договору. Пунктом 2 зовнішньоекономічного контракту № 1-LJOS від 28.10.2020 передбачені витрати на страхування, документи про вартість страхування на розгляд митного органу подано не було. Митному органу не надано числові значення зазначених витрат, які піддаються обчисленню та формують ціну товару.

3. Надана на розгляд декларація країни експорту №00037684 від 21.01.2021 містить дані про 2 товарні позицій партії товару, що йде в розбіжність з даними заявленими у поданій до митного оформлення МД від 27.03.2021 UA100300/2021/007569 та не дає можливість ідентифікувати вказаний документ з даною партією товару за його асортиментом та артикульними позиціями.

4. Надана довідка ТОВ «Хілдом Логістікс» про транспортні витрати від 25.03.2021 №1197 не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат, так як перевезення товару згідно інформації, наведеній в CMR № 106 від 25.03.2021, здійснювалось Транспортною компанією «Бласко». Документи, які підтверджують оплату винагороди за перевезення товару, а також взаємозв`язок та взаєморозрахунки між даними підприємствами також не надано. Також згідно вищевказаної довідки страхування вантажу не здійснювалось, але не зазначено вартість навантажувальних робіт, що передбачено умовами поставки «FOB XIAMEN».

5. При заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FOB XIAMEN» відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

6. Декларантом не надано на розгляд митного органу прас-лист виробника продукції.

7. Надана проформа інвойс не може бути ідентифікована до даної партії вантажу, так як подана неналежної якості та не може бути піддана аналізу за числовими значеннями.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, який міститься в постанові від 14.04.2021 у справі №820/4849/16 та полягає в тому, що в запиті про надання додаткових документів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи є необхідними для підтвердження того чи іншого показника.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 21.04.2021 року у справі №809/1838/15, вказавши що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач не пояснив, які складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник.

Суд звертає увагу, що виходячи із згаданих правових висновків Верховного Суду відсутність в електронному повідомленні про надання додаткових документів належного обґрунтування відповідачем причин та суті запиту додаткових документів свідчить про порушення ним наведених приписів МК України, що регламентують процедуру контролю правильності визначення митної вартості.

Щодо висновків відповідача в оскаржуваному рішенні, що наданий рахунок на оплату транспортних послуг від 25.03.2021 № 1197 та довідка про транспортні витрати від 25.03.2021 № 01-30/-21 не містять інформації про витрати, понесені відповідно п 2.1.1 та 2.1.2. договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2020 № 4 суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про транспортно-експедиційні послуги № 4 укладено між позивачем та перевізником 05.12.2020 і відповідно до пункту 8.1 зазначеного договору діє до 31.12.2021. Договір автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення дії договору не надішле письмове повідомлення другій стороні про його розірвання.

Умовою даної поставки згідно з правилами Інкотермс 2010 визначено «FOB-XIAMEN», що передбачає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна у визначеному порту відвантаження.

Таким чином усі обов`язки щодо товару приймаються перевізником з моменту, як цей товар надійшов на борт судна в порту Сяминь.

Згідно з пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту про поставку товару від 28.10.2020 № 1-LJOS між позивачем та продавцем ціна товару включає в себе вартість тари, упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що до моменту отримання товару на борт судна жодних витрат перевізником не понесено.

Згідно з п. 6 ч.10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари додаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

З огляду на викладене, подальші витрати перевізника, пов`язані з перевезенням товару, що прибув в порт, не стосуються процедури визначення митної вартості цього товару.

Суд критично оцінює висновки митного органу, що декларантом не підтверджено документально витрати, які передбачені пунктом 3.5 та 3.6 договору та витрати на страхування, передбачені пунктом 7 договору, документи про вартість страхування на розгляд митного органу подано не було з огляду на наступне.

Пунктами 3.5 та 3.6 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.12.2020 № 4 передбачено порядок розрахунків перевізника із залученими до перевезення товарів третіми особами, у тому числі морськими перевізниками.

Зокрема передбачено, що надані послуги третіх осіб оплачуються за рахунок коштів позивача. У власності перевізника залишається плата за виконання експедиторських послуг, розмір якої розраховується згідно з пунктом 3.2 договору, яка підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством.

Наданий відповідачу рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від 25.03.2021 № 1197 містить інформацію про вартість морського фрахту за межами митної території України для транспортування контейнеру з товаром з порту Сяминь (Китай) до Чорноморського рибного порту (Україна), інформацію про розмір експедиторської винагороди (на території України).

Таким чином зазначений документ містить інформацію про числові значення витрат, які піддаються обчисленню та формують митну вартість товару.

Розділ 7 договору про надання транспортно-експедиційних послуг містить пункти, відповідно до яких перевізник страхує свою діяльність, а позивач приймає на себе зобов`язання надавати перевізнику необхідні документи та сприяти у разі виникнення страхового випадку.

Суд зауважує, що обов`язки сторін договору про надання транспортно-експедиційних послуг, передбачені розділом 7, до процедури визначення митної вартості товару не мають відношення.

Відповідно до пункту 2 зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу товарів від 28.10.2020 № 1-LJOS сторони контракту здійснюють страхування відповідно до умов поставки товару.

Умовою даної поставки згідно з правилами Інкотермс 2010 визначено «FOB-XIAMEN», у зв`язку із чим усі витрати, пов`язані з поставкою товару, у тому числі витрати на страхування, до моменту розміщення товару на борту судна приймає на себе продавець і ці витрати включаються до ціни товару.

З огляду на викладене зазначена обставина не є підставою для коригування митної вартості товарів.

Щодо висновків відповідача у оскаржуваному рішенні, що надана на розгляд декларація країни експорту №00037684 від 21.01.2021 містить дані про 2 товарні позицій партії товару, що йде в розбіжність з даними заявленими у поданій до митного оформлення МД від 27.03.2021 UA100300/2021/007569 та не дає можливість ідентифікувати вказаний документ з даною партією товару за його асортиментом та артикульними позиціями суд зазначає наступне.

Позивач зазначив, що на підставі митної декларації від 26.03.2021 № UA100300/2021/007569 (довідковий номер 891) задекларував кросівки жіночі артикул 288403 кількістю 530 пар та кросівки дитячі артикул 288400 кількістю 590 пар тобто спортивне взуття загальною кількістю 1 120 пар. Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД), що відповідно до статті 67 МК України складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів, декларантом товар класифіковано за кодом 64041990.

Як свідчить офіційний переклад митної декларації країни відправлення товару від 21.01.2021 №00037684, наявна в декларації інформація повністю співпадає з вказаною вище, а також з інформацією про сторони поставки, номери контейнеру та інвойсу, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що твердження відповідача про неможливість ідентифікації митної декларації країни відправлення з товаром, щодо якого винесено оскаржуване рішення, не відповідає дійсності.

Суд також вважає хибними висновки відповідача, що надана довідка ТОВ «Хілдом Логістікс» про транспортні витрати від 25.03.2021 № 1197 не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат, так як перевезення товару згідно інформації, наведеній в CMR № 106 від 25.03.2021, здійснювалось Транспортною компанією «Бласко».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору про транспортно-експедиційні послуги від 05.12.2020 № 4, укладеного між позивачем та перевізником, перевізник організовує перевезення вантажів замовника (позивача) морським, залізничним, автомобільним авіаційним транспортом, укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги.

Зазначене вище свідчать, що, організовуючи автомобільне перевезення товару з морського порту до місця доставки шляхом залучення до виконання перевезення Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Бласко», що підтверджується відбитками печаток у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) від 25.03.2021 № 106, перевізник діяв в межах договору, укладеного з позивачем, у розпорядженні позивача не мають бути документи договірних стосунків перевізника та ТОВ «Транспортна компанія Бласко».

Додатково суд наголошує, що етап транспортування товару автомобільним транспортом територією України, в тому числі, навантажувальні роботи на цьому етапі, до процедури визначення митної вартості не має відношення.

Щодо тверджень відповідача в оскаржуваному рішенні, що при заявленні декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FOB XIAMEN» відповідно до частини 2 статті 53 МК України, для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 суд зазначає наступне.

Згідно правил заповнення графи 20 декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296 (далі Наказ 599), до зазначених в пункті 6) частини 2 статті 53 МК України транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу) Наведений у Наказі 599, перелік документів, що надаються декларантом для підтвердження витрат на транспортування, не є вичерпним.

У даному випадку суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14, відповідно до якої оскільки законодавством про державну митну справу не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, надані Відповідачу рахунок на оплату транспортних послуг та довідка про транспортні витрати є належними та допустимими доказами розміру таких витрат.

З огляду на викладене, зазначена підстава для прийняття оскаржуваного рішення є хибною.

Суд критично оцінює висновки митного органу, що декларантом не надано на розгляд митного органу прайс-лист виробника продукції.

Згідно з вимогами частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу контролюючого органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

До переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Буквальний зміст наведеної норми свідчить, що до контролюючого органу в якості додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості подаються прейскуранти (прайс-листи) саме від виробника товару, який оцінюється. У першу чергу, при розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.

Відповідно до загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, що міститься в постанові від 23.10.2020 у справі № 810/690/17 прайс-лист, по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, а по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість відомостей у прайс-листі, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.

Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Щодо доводів відповідача, що надана проформа-інвойс не може бути ідентифікована до даної партії вантажу, так як подана неналежної якості та не може бути піддана аналізу за числовими значеннями суд зазначає наступне.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду в постанові від 10.11.2020 у справі №280/1746/19, згідно з яким у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.

Відповідно до пункту 3 частини 2 ст. 53 МК України документом, який підтверджує митну вартість товару, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу надано рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № 2101017 від 23.01.2021.

Ні електронне повідомлення, ні оскаржуване рішення не містять пояснення митного органу з приводу того, яка інформації з проформа-інвойсу необхідна в межах контролю правильності визначення митної вартості товару.

Суд звертає увагу, що митна вартість оцінюваних товарів визначена відповідачем в оскаржуваному рішенні з використанням другорядного методу визначення митної вартості товарів резервного.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач, послався на відсутність інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів за ціною договору, а також про складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що унеможливлює застосування визначених ст. 57 МК України методів визначення митної вартості 2а 2г. Відповідач вказав на наявність інформації, що є підставою для застосування другорядного методу 2ґ (резервного методу).

Джерелом інформації при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару Відповідачем визначено митну декларацію від 22.03.2021 №/2021/2424 (товар № 1 30,05 USD/кг).

Представником позивача у відповідь на запит на отримання публічної інформації від 31.03.2021 від відповідача отримано лист від 12.04.2021 № 7.8-5/28.1/12/7343 з копією зазначеної декларації, наданої з посиланням відповідача на її знеособлений вигляд.

Судом встановлено, що товаром № 1, оформленим на підставі вказаної вище декларації, є фарби, подані у наборах. Зазначений товар не може порівнюватись з товаром, якого стосується оскаржуване рішення (взуття спортивне на підошві з гуми з верхом з текстильних матеріалів, призначене для гри в залі або для повсякденного використання).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, одиницею виміру товару, якого стосується оскаржуване рішення, є кількість (пара), разом з цим згідно з оскаржуваним рішенням митна вартість, визнана відповідачем підставою для коригування, визначена щодо товару, одиницею виміру якого є вага (кілограм).

В оскаржуваному рішенні відповідачем не навів інформації з митної декларації, яку зазначено ним як підставу для коригування митної вартості, в обсязі, що дозволила б встановити, яким чином митна вартість належного позивачу товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведення порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що є порушенням частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, в постанові від 27.06.2019 у справі № 803/667/17 про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої декларантом митної вартості товару, судом не встановлено.

Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині другої статті 53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.

Натомість, доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що документами, поданими до митного оформлення товарів, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню.

Ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі №21-91а12 та від 11.09.2012 у справі №21-262а12.

Відповідно до положень частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є саме захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; адміністративний суд не призначений для виконання функцій суб`єктів владних повноважень у випадках, коли ці суб`єкти з якихось причин не виконали покладені на них функції. Дослідження судом обставин, які не були досліджені органом доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, є не що інше, як виконання судом функції митного контролю замість вказаного органу доходів і зборів, а тому суперечить частині першій статті 2 КАС України і не відповідає конституційному принципу розподілу влади. Тобто, суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, але які не були предметом дослідження органу доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів.

Зазначені правові висновки зроблені Верховним Судом щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в постановах від 25.11.2022 у справі № 813/2733/17, від 21.10.2021 року у справі 420/4820/19 та враховуються судом у цій справі.

Приписами ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачем протиправно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Отже, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2465,76 грн. що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням № 5893 від 02.06.2021.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2465,76 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України до судових витрат крім судового збору належать витрати, пов`язані з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження розміру вказаних судових витрат позивач надав до суду договір про надання правничої професійної (правової) допомоги вiд 10.03.2021 № 03/21/33592087, укладений з адвокатським бюро «Олег Зудінов та партнери», рахунок від 07.09.2021 №07-09 (авансова оплата), платіжне доручення від 22.09.2021 № 8517 про сплату 20000,00 грн. (авансова оплата), акт передачі-прийняття професійної правничої допомоги від 23.12.2021 № 23-12, в тому числі 10000,00 грн. за складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2021 № UА1003 00/2021 /000298/2, 2000,00 грн. за складання відповіді на відзив, рахунок від 14.01.2022 № 14-01 на оплату правничої допомоги у справах про оскарження рішень про коригування митної вартості за зазначеним вище договором), платіжне доручення від 25.01.2022 № 11195 за рахунком від 14.01.2022 № 14-01 на оплату правничої допомоги у справах про оскарження рішень про коригування митної вартості за зазначеним вище договором) у розмірі 73 500, 00 грн.

За умовами зазначеного договору про надання правничої професійної (правової) допомоги адвокатське бюро «Олег Зудінов та партнери» взяло на себе зобов`язання надавати позивачу професійну правничу (правову) допомогу у вигляді консультацій та представництва з питань, що пов`язані з прийняттям митними органами України рішень про коригування митної вартості товарів, імпортованих Клієнтом, сторони погодили, що вартість допомоги, що надається клієнту за цим договором складає 2000,00 грн. за одну годину роботи Бюро (без ПДВ) не включаючи виїзд для участі та безпосередню участь у судових засіданнях. Фактичні витрати на відрядження, транспортні витрати, проживання в готелі, добові, поштові витрати, витрати на оплату судового збору, витрати на оплату послуг перекладачів та експертів тощо, пов`язані з предметом даного договору оплачуються клієнтом окремо. Також сторони домовились, що щомісячно після надання допомоги за цим договором або по завершенню певного етапу надання допомоги у конкретній судовій справі Бюро надсилає (надає) Клієнту, зокрема засобами електронної пошти, для підписання Акт прийому-передачі про надану допомогу.

З акта передачі-прийняття професійної правничої допомоги від 23.12.2021 № 23-12 вбачається, що представником позивача витрачено 5 годин на складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2021 № UА1003 00/2021 /000298/2 (10 000,00 грн.) та 2,5 години на складання відповіді на відзив (5000,00 грн.).

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з яким подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем належними доказами, що ним понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, сформульований в пункті 36 постанови від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, згідно з яким з огляду на положення частини сьомої статті 134 КАС України саме відповідач у випадку заперечення ним зазначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Проте, у цій справі відповідачем не було подано заперечення щодо розміру витрат позивача на правову допомогу та доказів, які б спростували відповідний розмір.

Ураховуючи вищевикладене, а також позицію сторін у справі та фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, суд вважає обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок Київської митниці в розмірі 15000,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивача із Київської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з Київської митниці на користь позивача складає 17 465,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці (ВМО №1 митного поста «Чайки») про коригування митної вартості товарів від 27.03.2021 № UА100300/2021/000298/2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕГАС-СК» (ідентифікаційний код 33592087, місцезнаходження: вул. Сирецька, буд. 9, м. Київ, 04073) судові витрати у сумі 17 465,76 грн. (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень сімдесят шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (ідентифікаційний код 43997555, бульвар Гавела Вацлава, 8-А, м. Київ, 03124).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.