Справа № 320/11317/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року № 320/11317/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Державної митної служби України до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Михайлівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна митна служба України звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Михайлівни, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо надіслання до органу досудового розслідування повідомлення вих. від 21.11.2023 № 69958515/18-20.1 про вчинення боржником кримінального правопорушення;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни від 27.11.2023 ВП № 69958515 про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 у справі № 640/17678/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2021 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2021 №835-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС. Стягнуто з Київської міської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2021 по 12.07.2022 включно в розмірі 259244,98 гривень.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.09.2022 № 69958515 відкрито виконавче провадження в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС, яка прийнята на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2022 у справі № 640/17678/21, в якому боржником визначено Держмитслужбу.

Зазначає, що Держмитслужба не порушувала права ОСОБА_1 не перебувала з ним у трудових відносинах. Наголошує, що зі змісту постанови суду апеляційної інстанції у справі № 640/17678/21 не вбачається покладення на Держмитслужбу обов`язку з поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС. Київська міська митниця ДФС не є територіальним органом Держмитслужби, а є територіальним органом Державної фіскальної служби України.

Наголошує, що у виконавчому листі від 01.09.2022 № 640/17678/21, з виконання якого відкрито виконавче провадження № 69958515, помилково визначено боржником Держмитслужбу, що в свою чергу спричинило помилкове покладення обов`язку з виконання постанови суду апеляційної інстанції у справі № 640/17678/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС на Держмитслужбу.

Зазначає, що зважаючи на нечіткість резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції від 12.07.2022 у справі №640/17678/21 щодо визначення суб`єкта, який зобов`язаний виконати рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, Держмитслужба звернулась до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою від 18.10.2022 №08-10/10-01/8.19/5979, в якій просила роз`яснити резолютивну частину даної постанови. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 заяву Державної митної служби України про роз`яснення судового рішення у справі №640/17678/21 залишено без задоволення.

У порядку статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України до Київського окружного адміністративного суду надіслано заяву від 25.01.2023 №08-10/10-03/8.19/507, в якій Держмитслужба просить виправити помилку у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2022 щодо примусового виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 у справі №640/17678/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС шляхом зазначення боржником у цьому виконавчому листі Державну фіскальну службу України (), виключивши з відповідної графи виконавчого листа відомості про Державну митну службу України.

Відповідно до статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України Держмитслужба звернулась до Київського окружного адміністративного суду із заявою від 05.04.2023 №08-10/10-03/8.19/2232, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню повністю, виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2022 щодо примусового виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 у справі №640/17678/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС (ВП №69958515) та зупинити виконання за вказаним виконавчим документом.

Процесуальних документів по суті розгляду цих заяв від Київського окружного адміністративного суду до Держмитслужби не надходило, в Єдиному державному реєстрі судових рішень такі судові рішення відсутні.

27.04.2023 року та 25.07.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною в рамках виконавчого провадження № 69958515 винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень та 10200,00 гривень відповідно, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин боржником рішення.

07.12.2023 року до Держмитслужби від головного державного виконавця Торбинської О.М. надійшло подання (повідомлення) від 21.11.2023 №69958515/18-20.1 про кримінальне правопорушення.

13.12.2023 року до Держмитслужби надійшла постанова головного державного виконавця Торбинської О.М. від 27.11.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №69958515 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону).

Наголошує, що Держмитслужба помилково визначена боржником у виконавчому листі та не повинна вчиняти дії щодо поновлення на посаді ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає протиправними дії головного державного виконавця та протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2023 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі № 320/11317/24 та призначено розгляд справи провести без повідомлення учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) з урахуванням приписів статті 287 КАС України. Ухвалою залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 .

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами про доставку документів в електронному вигляді до електронного кабінету позивача і третьої особи, направлення на електронну адресу (пошту) третьої особи та поштовим направленням на адресу відповідача.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано відзив на адміністративний позов Державної митної служби України, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 640/17678/21, виданий 01.09.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС.

Станом на 27.04.2023 року боржником не здійснено жодних заходів направлених на виконання рішення суду, а відтак рішення суду залишається не виконаним боржником без поважних підстав, у зв`язку з чим керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 27.04.2023 року винесена постанова ВП № 69958515 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

За приписами ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

25.07.2023 року державним виконавцем винесена постанова ВП № 69958515 про накладення штрафу у розмірі 10000,00 гривень.

21.11.2023 року державним виконавцем до Національної поліції України направлено подання про кримінальне правопорушення.

Зазначає, що згідно пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, у зв`язку з чим 27.11.2023 року державним виконавцем, керуючись пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

На підставі викладеного відповідач вважає, що здійснив дії в рамках Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, тому просив відмовити у задоволені позову.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив:

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 року у справі № 640/17678/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 835-о від 02.06.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС.

Стягнуто з Київської міської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2021 року по 12.07.2022 року включно в розмірі 259244,98 гривень.

01.09.2022 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист в частині: «Поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС», в якому боржником вказано Державну митну службу України.

29.09.2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69958515 щодо примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/17678/21 виданого 01.09.2022 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС.

21.11.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною складено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення № 69958515/18-20.1 щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими/службовими особами Державної митної служби України виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/17678/21 від 01.09.2022 року, яке було направлено до Національної поліції України.

У поданні № 69958515/18-20.1 від 21.11.2023 року зокрема зазначено, що у зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем 27.04.2023 року та 25.07.2023 року прийнято постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень і 10200,00 гривень відповідно.

27.11.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69958515 щодо примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/17678/21 виданого 01.09.2022 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником рішення суду не виконано та відносно нього винесено постанови від 27.04.2023 року і 25.07.2023 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень та 10200,00 гривень і 21.11.2023 року направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення.

Вважаючи передчасно винесеною та протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69958515 від 27.11.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру.

Суд наголошує, що частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Окрім того, суд зазначає, що враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

При цьому, суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Відповідач вважає, що ним здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення.

Водночас суд вважає напроти та зауважує, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними в рамках Закону № 1404-VIII заходами виконання судового рішення, проте суд вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та без з`ясування всіх обставин на які неодноразово зазначала Державна митна служба України у своїх листах.

Судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 року у справі № 640/17678/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 835-о від 02.06.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС.

Стягнуто з Київської міської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2021 року по 12.07.2022 року включно в розмірі 259244,98 гривень.

01.09.2022 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист в частині: «Поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС», в якому боржником вказано Державну митну службу України.

29.09.2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською Оксаною Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69958515 щодо примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/17678/21 виданого 01.09.2022 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС.

Держмитслужбою судове рішення не виконувалось, а на виконання вимог державного виконавця від 26.12.2022, від 09.03.2023 повідомлялося листами від 04.01.2023 № 08-1/1003/8.19/9, від 17.03.2023 № 08-1/10-03/8.19/1795, від 18.05.2023 № 08-1/12-03/5.13/3354 та від 22.08.2023 №10/10-05/6/287 про неможливість виконати рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС, у зв`язку з тим, що Державна митна служба України є неналежною стороною по виконавчому провадженню.

У зв`язку з нечіткістю резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 у справі № 640/17678/21, Держмитслужбою подано заяву про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 в резолютивній частині, зокрема щодо того, хто є належним боржником у даній справі та на яку посаду слід поновити ОСОБА_1 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі № 640/17678/21 заяву Держмитслужби про роз`яснення судового рішення залишено без задоволення. В ухвалі зазначено, що «аналізуючи зміст постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду як в мотивувальній так і резолютивній частині є чіткою та зрозумілою, оскільки в достатній мірі містять мотиви та обґрунтування. Разом з тим, колегією суддів зазначено, що в дійсності зміст постанови Шостого апеляційного адміністративного суду заявнику зрозумілий, однак виникли труднощі при виконанні такого, оскільки в самому виконавчому листі судом першої інстанції допущено помилку. У зв`язку з чим, роз`яснено заявнику, що приписами КАС України встановлено інші механізми виправлення помилок у виконавчому листі та/або встановлення способу та порядку виконання рішення суду, натомість, роз`яснення рішення суду необхідне лише в разі його нечіткості та/або незрозумілості».

З урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023, Держмитслужбою підготовлено та направлено до Київського окружного адміністративного суду заяву від 25.01.2023 №08-10/10-03/8.19/507 про виправлення помилки у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС, шляхом зазначення у цьому виконавчому листі Державну фіскальну службу України, виключивши з відомостей про боржника Державну митну службу України.

З матеріалів справи вбачається, що вказана заява надіслана до суду засобами поштового зв`язку та отримана 31.01.2023.

Однак, станом на час розгляду даної справи вказана заява позивача судом не розглянута та відповідне рішення не прийнято.

Згідно матеріалів виконавчого провадження позивачем про вказані вище обставини повідомлено державного виконавця листом Держмитслужби від 17.03.2023 №08-1/10-03/8.19/1795. Окрім того, позивачем зазначалось про обставини, які вказували на труднощі з виконанням рішення суду із незалежних від нього причин та просив державного виконавця відкласти проведення виконавчих дій.

Як свідчать матеріали справи та виконавчого провадження, позивачем також подано до Київського окружного адміністративного суду заяву в порядку статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка згідно з рекомендованим повідомленням про вручення отримана судом 18.04.2023.

Однак, станом на час розгляду даної справи вказана заява не розглянута та відповідне рішення судом не прийнято.

Суд наголошує, що Держмитслужба неодноразово повідомляла державного виконавця про вищезазначені обставини, зокрема листами від 04.01.2023 № 08-1/1003/8.19/9, від 17.03.2023 № 08-1/10-03/8.19/1795, від 18.05.2023 № 08-1/12-03/5.13/3354, від 22.08.2023 №10/10-05/6/287 та від 14.11.2023 №10-01/10-03/8.19/357, однак зазначені обставини не були прийняті до уваги державним виконавцем під час виконання виконавчого листа виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 01.09.2022 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 року у справі № 640/17678/21, проте зазначені обставини мають пряму залежність для належного виконання рішення у справі № 640/17678/21.

Дослідивши подані документи та матеріали, судом встановлено, що у виконавчому листі від 01.09.2022 судом першої інстанції у графі відомості про боржника зазначено: «Державна митна служба України». Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 в цій частині ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС.

Отже, зміст виконавчого листа в частині зазначення найменування боржника не відповідає резолютивній частині судового рішення, що свідчить про допущення помилки під час оформлення виконавчого листа.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки судом допущено помилку при оформленні виконавчого документу, яка полягає у його невідповідності резолютивній частині рішення суду, то причини невиконання позивачем рішення суду та вимог державного виконавця є поважними і об`єктивними, та такими, що підтверджені достатніми доказами.

До того ж, як свідчать матеріали виконавчого провадження, відповідач був обізнаний, що рішення суду не виконується Держмитслужбою з поважних причин.

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 року у справі № 120/7078/21-а викладено наступний правовий висновок: «що правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Заміна сторони виконавчого провадження відбувається у разі вибуття однієї зі сторін та полягає у вступі на її місце її правонаступника. У даному випадку визначальною умовою є саме факт правонаступництва, тобто передача прав та обов`язків (адміністративної компетенції) однієї особи іншій.

Підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень, а саме: ліквідація органу чи посади; припинення юридичної особи шляхом її злиття, приєднання, поділу, перетворення; звільнення з посади чи інше припинення повноважень посадової особи.

Як встановлено судами та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що 17 травня 2019 року внесено записи про державну реєстрацію Державної податкової служби України як юридичної особи, та про внесення рішення засновників (учасників) Державної фіскальної служби України щодо припинення такої як юридичної особи в результаті реорганізації.

Водночас Верховний Суд зауважує, що запис про припинення Державної фіскальної служби України у єдиному державному реєстрі на момент вирішення судами попередніх інстанцій питання про заміну відповідача Державної фіскальної служби України його правонаступником Державної митної служби України був відсутній.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосується нарахування та виплати позивачу всіх видів грошового забезпечення за період проходження служби в органах ДФС, отже спір не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, що були передані Державній митній службі України відповідно до постанови № 1200.

З огляду на вказане, заміна Державної фіскальної служби України як боржника (відповідача) може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення.

Ураховуючи, що суть спору у цій справі не стосується публічно-владних функцій, що були передані Державній митній службі України, і на момент вирішення судами питання про заміну відповідача до Реєстру не був унесений запис про припинення Державної фіскальної служби України, висновок судів попередніх інстанцій про вибуття Державної фіскальної служби України і наявність підстав для її заміни на Державну митну службу України є передчасним.

Аналогічна за своєю суттю правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2023 року у справі № 300/7605/21, від 31 січня 2023 року у справі № 380/4967/22, від 01 березня 2023 року № 120/14457/21-а».

Таким чином, суд вважає, що у виконавчому листі № 640/17678/21 виданому Окружним адміністративним судом міста Києва 01.09.2022 року помилково визначено боржником Держмитслужбу, що в свою чергу спричинило помилкове покладення обов`язку з виконання постанови суду апеляційної інстанції у справі №640/17678/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Київської міської митниці ДФС на Держмитслужбу, а не на Державну фіскальну службу України.

Більш того, обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.

Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.

Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

Таким чином, юридична оцінка обставин справи дає підстави для задоволення позовних вимог Держмитслужби, позаяк подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 21.11.2023 року та постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2023 року винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 69958515 передчасно, без з`ясування всіх обставин (про які неодноразово повідомлявся та був обізнаний державний виконавець) та за відсутності реального виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд висновує, що позивачем доведено реальну неможливість виконати судове рішення, тому постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, є протиправною та підлягає скасуванню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4294,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 279 від 12.04.2024.

Враховуючи те, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, судові витрати зі сплати судового збору за подання даного позову в сумі 4294,40 грн. необхідно стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної митної служби України до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Михайлівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо надіслання до органу досудового розслідування повідомлення вих. від 21.11.2023 № 69958515/18-20.1 про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Михайлівни від 27.11.2023 ВП № 69958515 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути з Міністерства юстиції України (; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13) судовий збір у розмірі 4294,40 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 40 коп. на користь Державної митної служби України (; місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11-Г).

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 липня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.