Справа № 440/17493/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 р. Справа № 440/17493/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава по справі № 440/17493/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 армійського корпусу (Військова частина НОМЕР_3 ) - оперативно-тактичне з`єднання Сухопутних військ Збройних Сил України

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 армійського корпусу (Військова частина НОМЕР_3 ) - оперативно-тактичне з`єднання Сухопутних військ Збройних Сил України, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 30.09.2023 №1290 "Про результати службового розслідування";

- визнати протиправним та скасувати наказ командира 10 армійського корпусу (в/ч НОМЕР_3 ) - оперативно-тактичне з`єднання Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.08.2023 №151, яким позивача призначено на нижчу посаду;

- поновити ОСОБА_1 на посаді командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 з 15.08.2023;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за посадою командира роти починаючи з серпня 2023 року по дату винесення рішення у цій справі.

В обґрунтування позову зазначив, що за час виконання службових обов`язків ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень не мав, неодноразово приймав участь у бойових діях. Командування частини здійснює неправомірні дії лише з метою усунення позивача від займаної посади та покарання за написання рапорту про неможливість без доукомплектування та виправлення психоемоційного стану військовослужбовців роти приймати участь у бойових діях. Виконання ОСОБА_1 службових обов`язків за посадою командира роти не призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або до створення загрози настання таких наслідків, тому усунення від виконання службових обов`язків є неправомірним, неаргументованим і таким, що суперечить ст. 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за умовою якої тимчасове усунення від виконання службових обов`язків відбувається в разі невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків. Для притягнення військовослужбовця до відповідальності необхідно щоб був зафіксований сам факт порушення, доведено повністю вину військовослужбовця, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. Головним завданням командира при прийнятті рішення про накладення дисциплінарного стягнення є повно і всебічно з`ясовані обставини, які підтверджені доказами. Проте, у даному випадку у діях ОСОБА_1 відсутні усі складові дисциплінарного правопорушення або неналежного виконання покладених на нього службових обов`язків. Стверджує, що у матеріалах службового розслідування відсутні докази того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з бойовими розпорядженнями командира. З огляду на це вважає, що наказ від 30.09.23 №1290 "Про результати службового розслідування" прийнятий за результатами службового розслідування проведеного неповно, не об`єктивно, однобічно, з грубим порушенням вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. В даному випадку до ОСОБА_1 було застосовано два дисциплінарні стягнення у вигляді суворої догани та пониження у посаді за одне і те ж діяння. До того ж призначення на нижчу посаду наказом від 15.08.2023 №151 здійснено за відсутності доказів проведення атестування позивача або ж притягнення його раніше до дисциплінарної відповідальності, що прямо суперечить приписам п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

16.01.2024 до суду від в/ч НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому командир частини ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. З приводу наказу в/ч НОМЕР_1 від 30.09.2023 №1290 "Про результати службового розслідування" зазначив, що службове розслідування проведено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства та прав позивача. Пояснив, що 08.08.2023 до командира в/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 ст. лейтенанта ОСОБА_3 від 05.08.2023 про виявлення факту неналежного виконання службових обов`язків з боку командира 2 механізованої роти лейтенанта ОСОБА_1 під час виконання батальйоном бойової задачі від 26.07.2023, що створило загрозу настання тяжких наслідків у вигляді зриву виконання бойової задачі підрозділом. Рапорт містив клопотання призначити за даним фактом службове розслідування, на час проведення якого тимчасово усунути ОСОБА_1 від виконання обов`язків командира роти. У зв`язку з надходженням вищевказаного рапорту наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.08.20213 №771 призначено службове розслідування викладених у ньому фактів, проведення якого доручено начальнику штабу - заступнику командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 майору ОСОБА_4 . На час проведення службового розслідування (до 24.08.2023) з метою забезпечення його об`єктивності лейтенант ОСОБА_1 був тимчасово усунений від виконання обов`язків командира роти. У подальшому термін розслідування було продовжено до 30.09.2023, за наслідками проведення якого у межах законодавчо встановлених термінів був складений акт від 29.09.2023. За висновком службового розслідування лейтенант ОСОБА_1 у період з 29-31.07.2023 допустив неналежне виконання службових обов`язків командира роти, передбачених ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ІV, та п. 1.1 Додатку до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України (частина ІІ батальйон, рота), а саме: отримавши 29.07.2023 та 31.07.2023 бойові розпорядження командира батальйону для підпорядкованого лейтенанту Онищенку особового складу, виконання цих розпоряджень не організував, особовий склад до виконання бойових завдань не підготував. За результатами службового розслідування лейтенанту ОСОБА_5 оголошено сувору догану. Усунення його від виконання обов`язків командира роти скасовано.

З приводу нарахування та виплати позивачу недоотриманого грошового забезпечення за посадою командира роти з 15.08.2023 зазначив, що у позовній заяві, всупереч вимогам п. 3 ч. 5 ст. 160 КАС України, ціна позову, як і обґрунтований розрахунок суми, що стягується, не зазначені, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

З приводу позовної вимоги щодо поновлення на посаді командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 з 15.08.2023 командир частини зазначив, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 25.08.2023 №923 лейтенант ОСОБА_5 у зв`язку з переведенням до іншого місця служби на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_4 від 15.08.2023 №151 повинен був у строк до 30.08.2023 здати справи та посаду. Однак у встановлені строки цього не зробив, натомість 14.10.2023 самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 та до цього часу на службі відсутній. Матеріали за фактом самовільного залишення військової частини направлені до територіального управління ДБР у м. Мелітополі. З гідно з приписами п. 14 ст. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.11.2023 лейтенант ОСОБА_5 вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_3 у зв`язку із самовільним залишенням частини. Перебування ж військовослужбовця у розпорядженні командира може бути змінено лише після його повернення у розташування частини.

06.02.2024 до суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву від в/ч НОМЕР_3 , в якому представник за довіреністю ОСОБА_6 просив суд застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду з позовом, передбачені ст. 123 КАС України, а також відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до отриманої від в/ч НОМЕР_1 інформації у вигляді відеофіксування факту доведення та ознайомлення 26.08.2023 позивача з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 25.08.2023 №923, який виданий на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 15.08.2023 №151, що зняте на портативний засіб (мобільний телефон), позивач був ознайомлений з відповідними наказами та особисто наручно отримав. Однак письмово ознайомитись з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 25.08.2023 №923 відмовився, що підтверджується відповідним Актом від 26.08.2023, де зафіксовано відповідний факт відмови у присутності свідків. Крім цього факт обізнаності позивача з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 25.08.2023 №923 (Про організацію та здавання справ та посад), який виданий на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 15.08.2023 №151 (стосовно призначення на іншу посаду позивача) підтверджується рапортом позивача від 31.08.2023, заявою позивача від 06.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у свою чергу фіксує дату щодо початку строку на оскарження наказів, які були пропущені позивачем.

Стосовно вимоги про скасування наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 15.08.2023 №151 (про призначення позивача на нижчу посаду) представник зазначив, що командиром в/ч НОМЕР_3 було видано наказ від 30.11.2023 №247, відповідно до якого пункт 3 параграфу 1 наказу командира в/ч НОМЕР_3 №151 від 15.08.2023 (по особовому складу) щодо призначення лейтенанта ОСОБА_1 , командира роти механізованого батальйону командиром взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону скасовано як нереалізований.

Зважаючи на вищевказане позивач посаду командира роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 не здав та посаду командира взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону не прийняв.

Враховуючи вищезазначене представник вважав, що з даного приводу вбачається відсутність предмету спору, що у свою чергу вказує на підстави для закриття провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Стосовно тверджень позивача про застосування двох дисциплінарних за одне й те ж діяння у вигляді суворої догани та пониження у посаді представник ОСОБА_6 зазначив про їх невідповідність дійсності. Пояснив, що переведення позивача до іншої військової частини на нижчу посаду здійснювалося у відповідності до абзацу 3 підпункту 3 пункту 82 та пункту 257 Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153/2008 з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування (характеристики). Види дисциплінарних стягнень визначені статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тоді як призначення позивача на іншу посаду (з командира роти механізованого батальйону на посаду командира взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону) відбувалося не в результаті накладеного дисциплінарного стягнення, як стверджує позивач, а на підставі вищевикладених норм Законодавства, що виключає причинно-наслідковий зв`язок до результатів проведеного службового розслідування стосовно вчинення правопорушення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 клопотання представника в/ч НОМЕР_3 про залишення без розгляду позовної заяви залишено без задоволення, тоді як клопотання про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі №440/17493/23 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира 10 армійського корпусу (в/ч НОМЕР_3 ) - оперативно-тактичне з`єднання Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.08.2023 №151, поновлення ОСОБА_1 на посаді командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 з 15.08.2023 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за посадою командира роти починаючи з серпня 2023 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що суд не дав оцінку та не прийняв до уваги те, що на підставі бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.23 № ДСК 687/79/179 ввірена позивачу рота з 25.07.23 по 26.07.23 виконувала бойові завдання, понесла значні втрати в особовому складі, технічних засобах та речовому майні. Крім того, внаслідок понесених втрат в колективі роти спостерігався пригнічений психоемоційний стан, агресія, тривога, страх. Такі обставини змусили позивача звернутися з рапортами до безпосереднього командира 1 МБ в/ч НОМЕР_1 для відновлення технічних засобів, зброї, речового майна та психоемоційного стану особового складу. В свою чергу, командир НОМЕР_5 механізованого батальйону, старший лейтенант ОСОБА_7 , звернувся з таким же рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 . Жодної відповіді на подані рапорти командир не надав, так само як і не забезпечив ввірену позивачу роту всім необхідним, про що прохав позивач, більш того командир частини хотів направити на виконання нового бойового завдання неукомплектовану роту. Позивач вважаючи такі накази (розпорядження), дії командира неправомірними звернувся з заявою до Територіального управління ДБР в м. Мелітополь. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 скаргу було задоволено та зобов`язано посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, внести відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві командира 2 механізованої роти 1 МБ ВЧ НОМЕР_6 ОСОБА_1 від 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 18.12.23 позивачу від Територіального управління ДБР в м. Мелітополь надійшло повідомлення про те, що внесено відомості до ЄРДР за № 0000893 з попередньою правовою кваліфікацією, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4. ст. 425 КК України та розпочато досудове розслідування. Таким чином, можливо прийти до висновку, що ОСОБА_8 , не виконав явно злочинний наказ (розпорядження), а згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Також судом першої інстанції не взято до уваги, що за час виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , дисциплінарних стягнень не мав, неодноразово приймав участь у бойових діях. Командування частини здійснює неправомірні дії лише з метою усунення позивача від займаної посади та покарання за написання рапорту про неможливість без доукомплектування та виправлення психоемоційного стану військовослужбовців роти приймати участь в бойових діях. Виконання ОСОБА_1 , службових обов`язків за посадою командира роти не призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків тому усунення від виконання службових обов`язків є неправомірним та неаргументованим і суперечить ст. 47 Дисциплінарного статуту ЗСУ в якій зазначено про те, що тимчасове усунення від виконання службових обов`язків відбувається в разі невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.

Відповідач 2 не надав належних та допустимих доказів неналежного виконання позивачем службових обов`язків, неналежного керівництва особовим складом під час виконання бойових завдань 26.07.2023 - 31.07.2023. Службове розслідування ґрунтується лише на показаннях та свідченнях військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які в силу своєї підпорядкованості командиру цієї ж частини давали та будуть давати свідчення потрібні командиру для притягнення позивача до відповідальності. При проведенні службового розслідування, особою, що проводила розслідування, також не надавалася оцінка поданим рапортам ОСОБА_8 , щодо неукомплектованості підрозділу та правомірності дій командування частини, що призвело до невірних та необґрунтованих висновків службового розслідування.

Апелянт зауважив, що у даному випадку у діях ОСОБА_1 , відсутні усі складові дисциплінарного правопорушення або неналежного виконання покладених на нього службових обов`язків. З матеріалів службового розслідування взагалі не вбачається те, що ОСОБА_1 , був ознайомлений з бойовими розпорядженнями командира. Отже, наказ командира військової частини від 30.09.23 № 1290 "Про результати службового розслідування", є таким, що підлягає скасуванню оскільки прийнятий за результатами службового розслідування, проведеного неповно, не об`єктивно, необґрунтовано, однобічно, з грубим порушенням вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Крім того, до позивача ОСОБА_1 , було застосовано два дисциплінарні стягнення у вигляді суворої догани та пониження у посаді за одне і теж діяння, що також суперечить вимогам законодавства.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився у м. Києві, освіта вища, призваний на військову службу по мобілізації 30.05.2022 Деснянським ТЦКСП у м. Києві.

За текстом позовної заяви - ОСОБА_1 з початку широкомасштабної агресії РФ добровільно виявив бажання захищати свою країну та наказом командира в/ч НОМЕР_7 від 09.06.2022 №6 був призначений на посаду командира 2 взводу 1 роти. 05.07.2022 ОСОБА_1 наказом №236 командувача ОК "Північ" присвоєно звання лейтенант. 29.04.2023 лейтенант ОСОБА_1 наказом командуючого 10 армійського корпусу (в/ч НОМЕР_3 ) № НОМЕР_8 призначений на посаду командира роти в/ч НОМЕР_1 , де і проходив військову службу.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2023 №34 лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув із в/ч НОМЕР_7 ( АДРЕСА_1 ), призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.01.2023 №53 на посаду заступника командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , з 25.01.2023 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, шпк "старший лейтенант" (а.с. 133).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.07.2023 №225 лейтенанта ОСОБА_1 , колишнього заступника командира роти механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 29.04.2023 №48 на посаду командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , вважати таким, що з 28.07.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків, шпк "капітан" (а.с. 134).

04.08.2023 ОСОБА_1 , командир 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , звернувся до командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 з рапортом, в якому доповідав, про те, що під час виконання бойового завдання на підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 24.07.2023 №ДСК 687/79/179 26.07.2023 в районі населеного пункту Роботине Запорізької області внаслідок бойового зіткнення зі збройними силами російської федерації ввірена йому 2 механізована рота 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 зазнала втрат по зброї. Додав перелік втраченої зброї та клопотання щодо проведення службового розслідування по факту втрат для подальшого списання (а.с. 191-202).

У зв`язку з цим командир 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 ст. лейтенант ОСОБА_9 04.08.2023 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом, в якому клопотав щодо проведення службового розслідування по факту втрат для подальшого списання (а.с. 191).

05.08.2023 командир 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 ст. лейтенант ОСОБА_9 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом, в якому доповідав, що під час виконання 3 механізованим батальйоном бойової задачі 26 липня ц.р. було виявлено неналежне виконання службових обов`язків, передбачених п. 1.1 Додатку до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України (частина ІІ батальйон, рота) командиром НОМЕР_9 механізованої роти лейтенантом ОСОБА_1 , що створило загрозу настання тяжких наслідків у вигляді зриву виконання бойової задачі 3 механізованим батальйоном. З метою встановлення в діях лейтенанта ОСОБА_1 порушень нормативно-правових актів, ступеня його вини, з`ясування причин та умов, що могли сприяти вчиненню даного порушення, просив призначити за даним фактом службове розслідування (а.с. 205).

Командир в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , розглянувши рапорт командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 ст. лейтенанта ОСОБА_10 від 05.08.2023 (вх. №117/8614 від 08.08.2023) про неналежне виконання службових обов`язків командиром 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_1 , яке створило загрозу настання тяжких наслідків у вигляді зриву виконання 26.07.2023 бойової задачі підрозділом, з метою встановлення порушень вказаним військовослужбовцем нормативно-правових актів, інших актів законодавства, а також ступеня його вини, з`ясування причин і умов, що сприяли вчиненню порушення, керуючись ст.ст. 45, 47, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV, ст. 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, п. 4 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, своїм наказом від 09.08.2023 №771 (з адміністративно-господарської діяльності) призначив службове розслідування обставин вказаного вище неналежного виконання службових обов`язків командиром 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_1 (а.с. 118-119). Цим же наказом на період проведення службового розслідування, з метою забезпечення його об`єктивності, тимчасово усунуто лейтенанта ОСОБА_1 від виконання обов`язків командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , а лейтенанту ОСОБА_1 на час усунення від виконання обов`язків командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 наказано переміститись на тиловий командний пункт в/ч НОМЕР_1 у тимчасове підпорядкування старшого по тиловому командному пункту.

Наказом командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 15.08.2023 №151 (пункт 3) відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнено із займаної посади, крім інших, лейтенанта ОСОБА_1 , командира роти механізованої роти механізованого батальйону та призначено до в/ч НОМЕР_10 командиром взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, ВОС - 0210003. (Призначається на нижчу посаду з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування з шпк "капітан" на шпк "старший лейтенант") (а.с. 161-162).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.08.2023 №923 лейтенанту ОСОБА_1 - командиру 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 наказано посаду здати (а.с. 135).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.08.2023 №932 продовжено строки проведення службового розслідування, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.08.2023 №771 до 10.09.2023 (а.с. 120), а аналогічним наказом від 11.09.2023 №1150 строки розслідування продовжено до 30.09.2023 (а.с. 122).

06.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до начальника ВСП із заявою, в якій доводив до відома обставини порушення порядку проведення службового розслідування відносно нього (а.с. 188).

За наслідками перевірки повідомлених скаржником фактів ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 була надана відповідь інформаційно-роз`яснювального характеру, в якій повідомлялося, зокрема, про те, що атестаційна комісія відносно переведення ОСОБА_1 на нижчу посаду не проводилася (а.с. 185).

29.09.2023 начальник штабу - заступник командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 підписав Акт службового розслідування, в якому за наслідками встановлених обставин вчиненого правопорушення запропонував за неналежне виконання службових обов`язків, передбачених ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 1.1 Додатку до Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина ІІ, батальйон, рота), що виразилося у незабезпеченні належної підготовки особового складу 2 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 до виконання бойових завдань, та належному керівництві особовим складом під час виконання бойових завдань 26-31.07.2023, притягнути командира 2 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому сувору догану (а.с. 207-213).

ОСОБА_1 ознайомився із вказаним актом 29.09.2023, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі акту. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що "на руки не отримав акт та матеріали службового розслідування, також не зареєстрований та не підписаний. Не погоджуюсь з результатами розслідування" (а.с. 213).

Обставини вчиненого правопорушення, що з`ясовані службовим розслідуванням, зводяться до того, що 26.07.2023, відповідно до розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , командир 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_1 з групою військовослужбовців 2 роти 1 механізованого батальйону, перебуваючи у підпорядкуванні танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 , виконували бойове завдання в районі населеного пункту Роботине. В ході виконання бойового завдання, рухаючись заданим маршрутом, група потрапила під ворожий обстріл артилерії, мінометів та танків з поступовим ущільненням ведення вогню. В результаті виконання бойового завдання група зазнала втрат техніки та особового складу. За неможливості продовжувати наступальні дії та виконувати задачу 26.07.2023 особовий склад 2 механізованої роти був виведений із зони виконання завдання.

29.07.2023 командиру 1 механізованого батальйону ОСОБА_12 надійшло бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2023 №743/79/179 призначити посилений взвод із складу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 для ведення бойових дій на техніці та пішому порядку у районі населеного пункту Роботине; за сигналом висунутися та до визначеного часу зосередитися у вказаному районі, в готовності до вищевказаних дій. На підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 командиром 1 механізованого батальйону було підготовлено розпорядження №79/147/35/109 від 29.07.2023. Дане бойове розпорядження того ж дня було доведено до командира 2 механізованої роти лейтенанта ОСОБА_1 . Останній, ознайомившись з даним розпорядженням, його виконання не організував, натомість висловлював свою думку, що дана бойова задача не є продуктивною та не має сенсу виводити військовослужбовців на дану задачу. В результаті цього особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 до виконання даної задачі він не підготував.

31.07.2023 командиру 1 механізованого батальйону надійшло нове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 31.07.2023 №782/79/179, згідно з яким командирам 1, 2, 3 роти потрібно перебувати у вихідному районі для наступу, командиру 2 МР бути в готовності та за сигналом розпочати висування з вихідного району до рубежу переходу в атаку: в подальшому вести наступальні дії в пішому порядку по лісосмузі "Маямі", із завданням закріпитися на рубежі "Січ2", забезпечити утримання та не допускати втрати позицій. На підставі цього бойового розпорядження командиром 1 механізованого батальйону було підготовлено бойове розпорядження №79/147/35/112 від 31.07.2023. Лейтенант ОСОБА_1 , ознайомившись з даним розпорядженням, його виконання знову не організував, та знову почав стверджувати, що дане розпорядження не є продуктивним та не має сенсу, стверджував, що особовий склад 2 механізованої роти знову не готовий до виконання бойової задачі. В результаті цього особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 до виконання даної задачі він не підготував.

Внаслідок вказаного вище неналежного виконання лейтенантом ОСОБА_1 своїх службових обов`язків особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 до виконання бойових завдань, передбачених розпорядженнями командира в/ч НОМЕР_1 №743/79/179 від 29.08.2023, №782/79/179 від 31.07.2023, №79/147/35/112 від 31.07.2023 підготовлений не був.

Вказаними вище діяннями лейтенант ОСОБА_1 допустив неналежне виконання обов`язків командира роти:

1. передбачені ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України:

- відповідати за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти, за успішне виконання ротою бойових завдань;

- підтримувати особовий склад роти, озброєння, бойову та іншу техніку у постійній бойовій готовності;

2. передбачені п. 1.1 Додатку до Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина ІІ, батальйон, рота):

- особисто відповідати за бойову готовність підрозділу (роти), прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів, за успішне виконання ротою поставлених завдань;

- своєчасно приймати рішення на бій (дії), ставити завдання підпорядкованим підрозділам, організовувати безпосередню підготовку підрозділів до бою (дій), вміло керувати ними, наполегливо добиваючись виконання поставлених завдань.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.09.2023 №1290 "Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків лейтенантом ОСОБА_1 " наказано вважати службове розслідування завершеним. За неналежне виконання службових обов`язків, передбачених ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 1.1 Додатку до Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина ІІ, батальйон, рота), що виразилося у незабезпеченні належної підготовки особового складу 2 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 до виконання бойових завдань, та належному керівництві особовим складом під час виконання бойових завдань 26-31.07.2023, командира 2 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено йому сувору догану (а.с. 136-139).

Цим же наказом усунення лейтенанта ОСОБА_1 від виконання обов`язків командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 скасовано.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.10.2023 №351 відповідно до абз. 9 п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, з 13.10.2023 знято з усіх видів забезпечення лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , у зв`язку із самовільним залишенням території військової частини (а.с. 236).

Між тим, 27.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яку обґрунтовував тим, що ним було подано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь заяву про вчинення кримінальних правопорушень командуванням в/ч НОМЕР_1 , а саме - командиром 1 механізованого батальйону та командиром частини, передбачених ст. 425, 426 КК України.

За наслідками судового розгляду ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 скаргу було задоволено та зобов`язано посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, внести відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві командира 2 механізованої роти 1 МБ ВЧ НОМЕР_6 ОСОБА_1 від 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 227).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2023 №351 лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину, зарахованого наказом командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.11.2023 №241 у розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 , вважати таким, що з 26.11.2023 перебуває у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_3 (а.с. 141).

26.11.2023 командир в/ч НОМЕР_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_3 з листом доповіддю, в якому просив скасувати пункт 3 параграф І наказу командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 15.08.2023 №151 щодо призначення лейтенанта ОСОБА_1 командиром взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, ВОС - 0210003, у зв`язку з тим, що лейтенант ОСОБА_1 самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 з 13.10.2023 (а.с. 237).

На підставі цього клопотання наказом командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 30.11.2023 №247 скасовано як нереалізований пункт 3 наказу командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 15.08.2023 №151 про призначення лейтенанта ОСОБА_1 командиром взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_10 (а.с. 236).

Не погоджуючись із правомірністю підстав винесення наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.09.2023 №1290 "Про результати службового розслідування" та наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 15.08.2023 №151, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить поновити його на посаді командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 з 15.08.2023.

Як вже зазначалося вище, ухвалою суду від 08.04.2024 в порядку п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України закрито провадження у справі №440/17493/23 в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира 10 армійського корпусу (в/ч НОМЕР_3 ) - оперативно-тактичне з`єднання Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.08.2023 №151, поновлення ОСОБА_1 на посаді командира 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 з 15.08.2023 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за посадою командира роти починаючи з серпня 2023 року.

Тож, предмет судового розгляду звужується до оцінки правомірності підстав винесення наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.09.2023 №1290 "Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків лейтенантом ОСОБА_1 ".

Суд першої інстанції, залишаючи позов без задоволення, виходив з того, що службове розслідування проведене на підставі повно і всебічно зібраних та досліджених доказів, з дотриманням процедури, визначеної Дисциплінарним статутом та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 3 Закону №2232-XII, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як свідчить зміст спірного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.09.2023 №1290 "Про результати службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов`язків лейтенантом ОСОБА_1 " позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, передбачених ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 1.1 Додатку до Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина ІІ, батальйон, рота).

У зв`язку з цим, суд звертається до аналізу положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України

Згідно зі ст. 26 вказаного Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Згідно зі ст. 112 цього ж Статуту, командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний, крім іншого, підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності.

Відповідно до п. 1.1 Додатку до Бойового статуту "Механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України" (частина ІІ, батальйон, рота), командир батальйону (роти) особисто відповідає за бойову готовність підрозділів батальйону (роти), прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів та за успішне виконання батальйоном (ротою) поставлених завдань. Командир батальйону (роти) підпорядковується командиру бригади (батальйону).

Він зобов`язаний своєчасно приймати рішення на бій (дії), ставити завдання підпорядкованим (доданим) підрозділам, організовувати взаємодію, управління та всебічне забезпечення, а також організовувати безпосередню підготовку підрозділів до бою (дій), вміло керувати ними, наполегливо добиваючись виконання поставлених завдань.

Як з`ясовано судом вище, службовим розслідуванням було встановлено, що на підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 командиром 1 механізованого батальйону було підготовлено розпорядження №79/147/35/109 від 29.07.2023, яке того ж дня доведено до командира 2 механізованої роти лейтенанта ОСОБА_1 . Однак, ознайомившись з даним розпорядженням, ОСОБА_1 його виконання не організував, натомість висловлював свою думку, що дана бойова задача не є продуктивною та не має сенсу виводити військовослужбовців на дану задачу. В результаті цього особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 до виконання даної задачі він не підготував. На підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 31.07.2023 №782/79/179 командиром 1 механізованого батальйону було підготовлено бойове розпорядження №79/147/35/112 від 31.07.2023, ознайомившись з яким лейтенант ОСОБА_1 його виконання знову не організував, та знову почав стверджувати, що дане розпорядження не є продуктивним та не має сенсу, стверджував, що особовий склад 2 механізованої роти знову не готовий до виконання бойової задачі. В результаті цього особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 до виконання даної задачі він не підготував.

У підсумку службовим розслідуванням встановлено, що у період з 29.07.2023 по 31.07.2023 командир 2 механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_1 жодного бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 та командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_13 до особового складу 2 механізованої роти не доводив. 29.07.2023 лейтенант ОСОБА_1 зібрав особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 та повідомив, що особовий склад 2 механізованої роти знову хочуть задіяти до виконання бойової задачі. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що особовий склад 2 роти до виконання бойового розпорядження не готовий морально, фізично та не відповідає тій кількості військовослужбовців, які потребують для виконання бойового завдання та сказав, що буде наполягати на тому, що особовий склад 2 роти потребує відновлення та відпочинку. При цьому ніякого бойового розпорядження не доводив. 31.07.2023 командир 2 механізованої роти лейтенант ОСОБА_1 особовий склад не збирав та бойове розпорядження не доводив.

Внаслідок вказаного вище неналежного виконання лейтенантом ОСОБА_1 своїх службових обов`язків особовий склад 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 до виконання бойових завдань, передбачених розпорядженнями командира в/ч НОМЕР_1 №743/79/179 від 29.08.2023, №782/79/179 від 31.07.2023, №79/147/35/112 від 31.07.2023 підготовлений не був.

Вказані обставини підтверджуються рапортом від 05.08.2023 командира 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_14 (а.с. 119), його ж поясненнями від 21.09.2023 (а.с. 124-125), поясненнями командира 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_13 від 28.09.2023 (а.с. 128).

При цьому сам ОСОБА_15 у своїх письмових поясненнях від 27.09.2023 по суті заданих йому запитань пояснив лише те, що діяв згідно чинного законодавства та законів не порушував (а.с. 129).

Суд зазначає, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі - Дисциплінарний статут).

Частиною другою преамбули Дисциплінарного статуту визначено, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, крім іншого, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно зі ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені службовим розслідуванням обставини невиконання лейтенантом ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність і обґрунтованість висновку відповідача про наявність достатніх фактичних та правових підстав для застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Суд апеляційної інстанції вважає хибними доводи апеляційної скарги з приводу того, що в матеріалах службового розслідування відсутні докази ознайомлення позивача з бойовими розпорядженнями, невиконання яких йому інкриміновано службовим розслідуванням, оскільки у своїх письмових поясненнях, наданих в ході службового розслідування, ОСОБА_1 з цього приводу нічого не зазначав, обмежившись твердженням про те, що він законів не порушував.

До того ж в матеріалах адміністративної справи міститься копія Акту від 26.08.2023, складеного начальником логістики - заступником командира в/ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_16 , яким зафіксований факт того, що 26.08.2023 о 15:00 у розташуванні тилового командного пункту в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 у присутності офіцерів ТКП старшого лейтенанта ОСОБА_17 та лейтенанта ОСОБА_18 старший на ТКП підполковник ОСОБА_16 довів командиру 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону лейтенанту ОСОБА_1 наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 25.08.2023 №923 та вручив витяг з даного наказу. Розписатися про доведення вказаного вище наказу та отримання витягу з нього лейтенант ОСОБА_1 відмовився. Під час доведення наказу лейтенанту ОСОБА_1 велась відеозйомка на мобільний телефон (а.с. 235 зворот).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги про не ознайомлення позивача з бойовими розпорядженнями командування частини, за неналежне виконання яких його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суперечать доводам останнього про не виконання вищевказаних розпоряджень (наказів) у зв`язку з їх явною злочинністю, викладеним позивачем в цій же апеляційній скарзі.

Тож, твердження апелянта про відсутність в матеріалах службового розслідування доказів ознайомлення позивача з бойовими розпорядженнями є такими, що не доводять факт необізнаності ОСОБА_1 зі змістом цих бойових розпоряджень.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що факт явної незаконності бойових розпоряджень, за неналежне невиконання яких позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, є встановленим, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023, на яку посилається позивач в обґрунтування вказаного доводу, було задоволено скаргу позивача відповідного змісту та зобов`язано посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, внести відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві командира 2 механізованої роти 1 МБ ВЧ НОМЕР_6 ОСОБА_1 від 03.10.2023 (ймовірно, про явну незаконність бойових розпоряджень командування військової частини НОМЕР_1 ) до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 18.12.2023 позивачу від Територіального управління ДБР в м. Мелітополь надійшло повідомлення про те, що внесено відомості до ЄРДР за №0000893 з попередньою правовою кваліфікацією, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4. ст. 425 КК України та розпочато досудове розслідування.

Однак, судова колегія зауважує, що відповідно положень Кримінального процесуального кодексу України факт внесення запису до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є підтвердженням протиправності дій, щодо яких внесений запис. Крім того, статтею 425 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за недбале ставлення до військової служби.

Щодо доводів апелянта про застосування до позивача двох дисциплінарних стягнень у вигляді суворої догани та пониження у посаді за одне і теж діяння, що суперечить вимогам законодавства, судова колегія зазначає, що таке твердження позивача не відповідає дійсності.

Так, статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, які саме дисциплінарні стягнення можуть накладатися на військовослужбовців: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням па нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Водночас, відповідач зазначив, що переведення позивача до іншої військової частини на нижче стоячу посаду відбувалось у відповідності до абзацу 3 підпункту 3 пункту 82 та пункту 257 Указу Президента Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 року № 1153/2008 з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування (характеристики).

Відповідно до пункту 257 Указу Президента Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 року № 1153/2008 атестування військовослужбовців в особливий період проводиться в порядку, визначеному Міністерством оборони України. У разі подання документів щодо подальшого службового використання, нагородження чи присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, на них складаються службові характеристики в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 57 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Тобто, переведення позивача до іншої військової частини на нижчу посаду відбувалось у відповідності до вищевикладених норм законодавства з урахуванням відповідної характеристики, яка була надана командиром Військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, призначення позивача на іншу посаду, а саме з командира роти механізованого батальйону на посаду командира взводу механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, відбувалось не в результаті накладеного дисциплінарного стягнення, як стверджує позивач, а на підставі вищевикладених норм законодавства, що виключає причинно-наслідковий зв`язок до результатів проведеного службового розслідування стосовно вчинення правопорушення.

Інші викладені в апеляційній скарзі доводи та міркування фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та їх переоцінці, що не є підставою для скасування судового рішення.

Актом службового розслідування, крім вищезазначеного, встановлено, що командир 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_15 за час проходження служби у Збройних Силах України зарекомендував себе посередньо. Вина лейтенанта ОСОБА_1 у неналежному виконанні своїх службових обов`язків виявилася у формі необережності (протиправна самовпевненість). Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення лейтенантом ОСОБА_1 , є його низька виконавча дисципліна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що службове розслідування є таким, що проведене на підставі повно і всебічно зібраних та досліджених доказів, з дотриманням процедури, визначеної Дисциплінарним статутом та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371.

З огляду на вищевикладене, заявлений позов є безпідставним, а отже відсутні підстави для його задоволення.

Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року по справі № 440/17493/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 по справі № 440/17493/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко