Справа № 420/21894/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2024 року

м. Київ

справа № 420/21894/23

адміністративне провадження № К/990/24058/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року

у справі № 420/21894/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про (згідно з оскаржуванимт судовими рішеннями):

- визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" стосовно невиконання своїх обов`язків щодо нарахування та виплати надбавки за особливості проходження служби ОСОБА_1 згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) та "Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України", затвердженого Наказом Міністерством юстиції України №925/5 (далі - Порядок №925/5) від 28 березня 2018 року;

- зобов`язання Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" на вимогу Постанови №704 та Порядку №925/5, нарахувати і виплатити надбавку за особливості проходження служби ОСОБА_1 за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2021 рік - 50 % на підставі Наказу від 14 січня 2021 року №9о/с, листопад, грудень 2021 рік - 10 % на підставі Наказу від 05 жовтня 2021 року №132о/с, лютий, березень, квітень 2022 рік - 50% на підставі Наказу від 13 січня 2022 року №4о/с;

- зобов`язання Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" видати позивачеві виправлену оновлену довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяця перед звільненням ОСОБА_1 та виправлений Грошовий атестат №25 від 12 травня 2022 року за №28/9-2537/Сбл.;

- зобов`язання Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" направити до ГУПФ України в Херсонській області, виправлену оновлену довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяця ОСОБА_1 та виправлений Грошовий атестат №25 від 12 травня 2022 року за №28/9-2537/Сбл.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

24 червня 2024 року касаційна скарга позивача повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так у касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обгрунтування скаржник вказує на пункти 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України, а саме суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

При цьому, позивач повторно зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано декілька разів відхилили клопотання про витребування для дослідження змісту та огляду (з метою переконання наявності оригіналів) письмових доказів, наданих відповідачем, щодо встановлення обставин, які мають важливе і суттєве значення для правильно вирішення справи.

Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду від 12 червня 2024 року про повернення касаційної скарги, позивачу уже надавались ґрунтовні роз`яснення щодо заявленої ним підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України, а саме - пунктів 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України.

Так скаржнику наголошувалось, що якщо заявник уважає, що суди порушили норми процесуального права (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), зокрема, необґрунтовано відхилили клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі має бути доведено, що суди протиправно не вжили заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення судами норм процесуального права.

Посилання позивача на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається для обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

Щодо посилання на те, що суди встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, слід зазначити, що згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Окрім цього, надання неправильної оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

Водночас з касаційної скарги убачається, що позивач сумнівається в наявності оригіналів наказів, витяги з яких надані відповідачем до суду.

Згідно з частинами 2, 4, 5, 6 статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З вищенаведеного вбачається, що витребувати оригінали письмового доказу (за наявності належним чином засвідченої копії такого доказу або витягу з документу) є правом суду, а незадоволення такого клопотання (за наявності у матеріалах справи належним чином засвідчених копій) не може свідчити про його необґрунтованість та неможливість встановити обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктами 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 420/21894/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська