Справа № 420/1181/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1181/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (вул. Балківська 1-Б, м. Одеса, 65029) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ( вул. 7-а Пересипська, м. Одеса, 65042) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (далі КП «ТМО») до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі ГУ Держспоживслужби), в якому позивач просить протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12.08.2021 року №47.

Позивач зазначив, що в період з 10.02.2021 по 23.02.2021 року відповідачем проведена планова перевірка та складений Акт перевірки №1095/05 від 23.02.2021, на підставі якого винесено Припис № 03 від 23.02.2021 року, у п.3 якого зобов`язано КП «ТМО» виконати перед споживачами-співвласниками багатоквартирних будинків по вул. Паустовського, 17; 19; 21; 23; 25; 27; 27/1; АДРЕСА_1 ; вул. Говорова; вул. Бочарова, 30, 32, 34, 36, зобов`язання, що визначено п. 7 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме: виплатити штраф за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному законодавством в опалюваному сезоні 2019р-2020року.

12.08.2021 року відповідачем прийнята оскаржувана постанова на підставі на підставі акту № 1095/05 від 23.02.2021 року та акту № 1062/05 від 31.05.2021 року про стягнення з КП «ТМО» передбаченого ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ (далі Закон №1023-ХІІ штрафу у розмірі 340,00 грн за невиконання п. З Припису № 03.

В п.2 оскаржуваної постанови № 47 вказано, що вона набула чинності в силу в день винесення 12.08.2021 року, в п.5, що вона може бути оскаржена до державної інспекції з питань захисту прав споживачів або до суду.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач не роз`яснив чітко порядок та строки оскарження постанови, оскільки строки не вказані взагалі, а назва органу в якій може бути подана скарга визначена неправильно, оскільки діяльність державної інспекції з питань захисту прав споживачів припинена на підставі постанови Кабінету міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади».

Між тим, КП «ТМО» оскаржило постанову №47 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, але скарга залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду.

В обґрунтування позовних вимог щодо протиправності постанови № 47 та наявності підстав для її скасування позивач зазначив, що на його думку Припис № 03 від 23.02.2021, за невиконання п.3 якого накладений штраф, не підлягає виконанню, оскільки згідно зі ст. 23 Закону України штраф накладається «за невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів», яким є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, а відповідач є територіальним органом Держпродспоживслужби.

Ст.26 Закону №1023-ХІІ визначає повноваження саме центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі ст.27 Закону інші органи державної влади здійснюють державний захист прав споживачів у межах своєї компетенції, визначеної законом.

Також позивач стверджує, що посилання відповідача на Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V ) є неправомірним, оскільки згідно ч.2. ст.2 цього Закону його дія не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг».

Враховуючи вказані обставини позивач вважає, що повноваження щодо винесення Припису №03 та Постанова №47 про накладання штрафу не належать до компетенції відповідача, прийняті ним не в межах компетенції, визначеної Законом №1023-ХІІ.

Крим того, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Припис № 03 було оскаржено до Одеського окружного адміністративного суду і рішення у справі судом ще не постановлено (справа № 420/4651/21).

Припис № 03 оскаржений до суду за мотивами його незаконності та необґрунтованості. На думку позивача доки рішення суду у справі № 420/4651/21 не набуде чинності, Припис № 03 вважається незаконним і необґрунтованим та не підлягає виконанню на підставі статті 19 Конституції України, а Акт № 1095/05 і Акт № 1062/05 не є допустимими доказами.

Позивач вважає посилання у відповіді (вих. № 15.3-9/10330 віл 10.11.2021) на його скаргу на ст. 30 Закону №1023-ХІІ в обґрунтування обов`язку виконання Припису № 03 незалежно від його оскарження, є незаконним, оскільки цей довід суперечить Конституції України щодо права на звернення до суду та оскарження рішень.

На думку позивача правова природа адміністративної, адміністративно-господарської відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, зініціюється органами, які наділені владними повноваженнями.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Тобто, склад правопорушення повинен був бути доведений суб`єктом власних повноважень вже на момент прийняття Постанови № 47. Але, докази складу правопорушення, тобто Припис № 03 за мотивом незаконності та необґрунтованості оскаржені до Одеського окружного адміністративного суду (справа № 420/4651/21) і досі його законність не підтверджена судовим рішенням.

Також позивач вказує, що Припис № 03 неможливо виконати взагалі у зв`язку з невизначеністю в ньому розміру кожного індивідуального штрафу і їх обґрунтованості законодавством, договорами, невизначеністю конкретних осіб, яким слід виплатити штраф. Відповідач, не обґрунтував Припис № 03 документально та юридично, не розрахував і не відобразив у ньому розмір штрафів та не визначив конкретних осіб, яким КП «ТМО» зобов`язано їх виплатити.

Оскільки Постанова № 47 обґрунтована невиконанням Припису № 03, то Припис № 03 повинен розглядатися як доказ з урахуванням перевірки його на предмет допустимості, достовірності, належності для обґрунтування законності Постанови № 47.

В обґрунтування позовних вимог позивач наводить доводи щодо необґрунтованості самого припису, за невиконання якого накладений штраф.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24.01.2022 року позов залишений без руху, наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження по справі відкрите, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 17.03.2022 року відмовлено представнику ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №420/1181/22 до закінчення воєнного стану в Україні та стабілізації воєнної ситуації у місті Одесі. Продовжений Головному управлінню Держпродспоживслужби в Одеській області строк на подання до суду відзиву на позов до 31.03.2022 року. Зупинено провадження по справі №420/1181/22 до 31.03.2022 року.

Відповідач не надав відзив на позов.

Ухвалою суду від 19.04.2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2022 року зупининено провадження у справі за адміністративним позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови до набрання законної сили рішення по справі №420/4651/21 за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису від 23.02.2021 року №03.

Під час зупинення провадження у справі до суду надійшли 03.05.2022 року відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи правомірною оскаржувану постанову.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у позові.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких наполягав на необґрунтованості позовних вимог позивача.

Ухвалою суду від 12.07.2024 року поновлено провадження у справі, поновлений строк відповідачу та позивачу на подання відзиву на позов та відповіді на відзив.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що з 10.02.2021 по 23.02.2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби була проведена планова перевірка КП «ТМО», за результатами якої складений Акт перевірки № 1095/05 від 23.02.2021.

На підставі Акту № 1095/05» винесено Припис № 03 від 23.02.2021, Який має 4 пунти, та яким зокрема: - зобов`язано КП «ТМО» зменшити споживачам послуг у встановленому законодавством порядку розмір плати за послугу, що надається не в повному обсязі та зниженої якості, зокрема за адресами: вул. Дворянська,7; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; вул. Запорізька, 15 (п.2 Припису); - зобов`язано КП «ТМО» виконати перед споживачами-співвласниками багатоквартирних будинків по вул. Паустовського, 17; 19; 21; 23; 25; 27; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; вул. Бочарова, 30, 32, 34, АДРЕСА_10 , зобов`язання, що визначено п. 7 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме: виплатити штраф за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному законодавством в опалюваному сезоні 2019р-2020р (п.3 Припису) (а.с.10).

З 18.05.2021 по 23.02.2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби була проведена позапланова перевірка КП «ТМО», за результатами якої складений акт перевірки та складений Акт перевірки № 1062/05 від 31.05.2021.

В Акті перевірки зазначено, що підставою для її проведення є абз. 4 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» , перевірка виконання суб`єктом господарювання припису Припис № 03 від 23.02.2021 року. Також зазначено, що встановлено невиконання припису, а саме п.3 Припису № 03 від 23.02.2021 року (а.с.7-10).

На підставі Акту перевірки № 1062/05 від 31.05.2021 відповідачем прийнята постанова №47 від 12.08.2021 року про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.6).

Згідно з вказаною постановою за невиконання Припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів відповідно до п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовано до КП «ТМО» штраф у розмірі 340грн.

Таким чином, предметом розгляду даної справи є правомірність постанови №47 про накладення штрафу за невиконання п.3 Припису № 03 від 23.02.2021 року.

Оскільки позивач КП «ТМО», вважаючи Припис в цілому неправомірним оскаржив його до суду, провадження по даній справі було зупинено до набрання законної сили рішення по справі №420/4651/21 за позовом КП «ТМО» до ГУ Держпродспоживслужби про визнання протиправним та скасування припису від 23.02.2021 року №03.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 року по справі №420/4651/21 адміністративний позов КП «ТМО» до ГУ Держпродспоживслужби про визнання протиправним та скасування припису від 23.02.2021 року №03 задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано Припис ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №03 в частині пунктів 1, 2, 3. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У рішенні суду зазначено, що суд дійшов висновку щодо протиправності п. 3 Припису Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №03.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2024 року по справі №420/4651/21 апеляційну скаргу ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 року залишено без змін.

В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2024 року по справі №420/4651/21 зазначено, що колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо задоволення позовних вимог в частині скасування п. 3 Припису ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №03.

Таким чином, судом саме п.3 Припису від 23.02.2021 року №03 за невиконання якого накладений штраф оскаржуваної по даній справи №420/1181/23 постанови від 12.08.2021 року №47 визнаний протиправним та скасований, тобто є таким, що не підлягав виконанню як неправомірний.

Відповідно за не виконання неправомірної вимоги відповідача, викладеної у п.3 Припису від 23.02.2021 року №03, на позивача неправомірно накладений штраф оскаржуваною постановою від 12.08.2021 року №47.

Пунктом 4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи положення ч.4 ст.78, ст.370 КАС України, а також те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлені обставини щодо неправомірності та скасування п. 3 Припису від 23.02.2021 року №03 за невиконання якого накладений штраф оскаржуваної по даній справи №420/1181/23 постанови від 12.08.2021 року №47, суд відповідно до свого внутрішнього переконання вважає вказані обставини достатніми для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. У рішенні вказано, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Отже, рішення судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає, що з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 2481,00грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (вул. Балківська 1-Б, м. Одеса, 65029, кож ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7-а Пересипська, м. Одеса, 65042, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення про накладення стягнень Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 12.08.2021 року №47, якою застосований до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» штраф у розмірі 340,00грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» судові витрати у сумі 2481,00грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва