Справа № 520/32519/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.

11 липня 2024 р. Справа № 520/32519/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Микитюка Василя Олександровича та військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дії, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В с т а н о в и в:

13.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Микитюк В.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) полковника ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, відповідно до наказу з адміністративно-господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року;

- скасувати наказ з адміністративно-господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 ;

- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 виключити зазначене дисциплінарне стягнення зі службової картки позивача щодо дисциплінарного стягнення - догана за наказом з адміністративно- господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень в/ч НОМЕР_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2023 року № 56 про тимчасово покладення на ОСОБА_1 виконання обов`язків заступника командира частини з навчальної роботи начальника відділення організації навчального процесу до позивача не доводився, із зазначеним наказом позивача не було ознайомлено, з обсягом додатково покладених на позивача функціональних обов`язків не було ознайомлено, поточні справи, які знаходились на виконанні і мали строки виконання у період з 16.09.2023 року по 25.09.2023 року не передавались позивачу, не доводились до відома позивача. Про існування зазначеного наказу позивач дізнався з тексту наказу про оголошення йому догани. Також позивачу не доводилось, що саме і коли він порушив, які саме та чиї поставленні йому завдання та розпорядження він не виконав.

Також представник позивача зазначає, що відсутні підстави для того, щоб не призначати службове розслідування, внаслідок чого, спірний наказ прийнято з порушенням ст. 8 Дисциплінарного статуту, оскільки наказ не містить причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини, характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Крім того, представник позивача зазначає, що складання проекту оскаржуваного наказу є намагання підполковника ОСОБА_3 , перекласти відповідальність за несвоєчасне виконання поставлених завдань та розпоряджень на офіцера відділення організації навчального процесу старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Також представник позивача зазначає, що з оскаржуваного наказу вбачається, що ніби у період з 16.09.2023 року по 25.09.2023 року, під час виконання поставлених завдань мале місце несвоєчасне виконання завдань та розпоряджень. При цьому, викладене в наказі спростовується тим, що 01.10.2023 року командиром в/ч НОМЕР_1 позивача було нагороджено грамотою за сумлінне виконання своїх службових обов`язків, професіоналізм, самовіддане служіння українському народові, вірність Присязі, наполегливість, старанність, сміливість, рішучість та з нагоди Дня територіальної оборони України.

Крім того представник позивача зазначає, що протиправними діями командування в/ч НОМЕР_1 було принижено честь та гідність, а також ділову репутацію позивач, що призвело до завдання старшому лейтенанту ОСОБА_1 моральної шкоди.

Також представник позивача зазначив, що орієнтований розмір судових витрат складає 51 073,60 грн. який складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. та витрат на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов в/ч НОМЕР_1 зазначає, що відповідно до рапорту від 06.09.2023 року № 1235 безпосереднього командира позивача підполковника ОСОБА_4 останній клопоче перед командиром в/ч НОМЕР_1 про надання йому щорічної відпустки і зазначає, що на час його відсутності обов`язки заступника командира в/ч з навчальної роботи - начальника відділення організації навчального процесу буде виконувати офіцер відділення організації начального процесу старший лейтенант ОСОБА_1 .. В подальшому, відповідно до п.п. 6.1.2 п. 6 наказу № 59 від 15.09.2023 року на час відсутності його безпосереднього начальника на старшого лейтенанта ОСОБА_5 покладені обов`язки заступника командира в/ч з навчальної роботи - начальника відділення організації навчального процесу. Відповідно до ст. 35 Статуту Збройних Сил України Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Також відповідач зазначає, що відповідно до Наказу командира в/ч № НОМЕР_2 від 28.07.2023 року про організацію служби військ у в/ч НОМЕР_1 визначений розпорядок роботи управління військової частини (додаток до наказу № 2), яким визначено доведення до особового складу щоп`ятниці о 17-30 наказів та розпоряджень командира в/ч. В ході вказаного доведення особовому складу зачитуються всі накази і розпорядження командира військової частини винесені до цього дня. Таким чином, твердження представника позивача про необізнаність позивача щодо його посадових обов`язків на час виконання ним обов`язків заступника командира в/ч з навчальної роботи - начальника відділення організації навчального є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Щодо стягнення на користь позивача суму завданої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. відповідач зазначив, що характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), про які заявляє позивач, а також характер його немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) не встановлена і не підтверджена жодними доказами, а отже зазначена вимога задоволенню не підлягає як необґрунтована.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного провадження) частково задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням скасовано наказ з адміністративно-господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що відповідачем ані в оскаржуваному рішенні, ані в процесі службового розслідування не визначено, які саме проступки вчинено позивачем під час несення військової служби.

Крім того, суд зазначив, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що дисциплінарне стягнення догана, накладено на позивача згідно п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Проте, приписи п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачають накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, а не догани.

Щодо позовних вимог в частині визнання неправомірними дії командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідно до наказу з адміністративно-господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року, суд зазначив, що позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають, оскільки такі дії виразилися у прийнятті оскаржуваного наказу, який був скасований даним рішенням суду.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання командира /ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 виключити зазначене дисциплінарне стягнення зі службової картки позивача щодо дисциплінарного стягнення - догана за наказом з адміністративно- господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року, суд зазначив, що позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають, оскільки до службової картки військовослужбовця вноситься запис щодо скасування стягнення, а не виключається запис про дисциплінарне стягнення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень в/ч НОМЕР_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн., суд зазначив, що в даному випадку для виплати на користь позивача моральної шкоди не достатньо лише зазначення про наявність останньої, натомість реальне завдання такої шкоди має бути доведено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Микитюк В.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень в/ч НОМЕР_1 суми завданої моральної шкоди та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позовну вимогу про стягнення на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень в/ч НОМЕР_1 , суми завданої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача зазначає, що оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 перед усім особовим складом негативного вплинуло на його репутацію, до нього змінилось ставлення побратимів та підірвалась довіра. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, переживання, тому що знав, що це неправомірний наказ, а його зміст аж ніяк не відповідає особистісним якостям позивача. Наявність дисциплінарного стягнення (догани) має негативні наслідки для його подальшої служби у лавах Збройних Сил України, оскільки може стати суттєвою перешкодою для подальших заохочень та просуванню по службі, позбавляє можливості застосування до військовослужбовця заохочень, яких він дійсно заслуговує, що підтверджується Грамотою від 01.10.2023 року. Внаслідок прийняття протиправного наказу діями відповідача ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка проявилась в психологічному дискомфорті, стресі, постійними думками про несправедливість. Також, в результаті накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, він не отримував додаткової грошової винагороди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» затвердженої наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року службове розслідування може призначатись у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків. Таким чином призначення службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків призначається на розсуд командира.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Микитюк В.О. просить залишити її без задоволення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 з 20.07.2023 року проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 (а.с. 8).

06.09.2023 року заступник командира частини з навчальної роботи начальник відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом, яким просив дозволу надати йому частини щорічної основної відпустки терміном 15 календарних днів з 16.09.2023 року по 30.09.2023 року згідно графіку відпусток. Також зазначив, що на період відпустки обов`язки заступника командира частини з навчальної роботи начальника відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 буде виконувати офіцер відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 (а.с. 31)

Відповідно до п.п. 6.1.2 п. 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 (по стройовій частині) № 59 від 15.09.2023 року, заступник командира частини з навчальної роботи начальник відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 вибув строком на 15 діб з 16.09.2023 року по 30.09.2023 до м. Харків. На час відсутності підполковника ОСОБА_4 обов`язки заступника командира частини з навчальної роботи начальника відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 покладено на старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 . (а.с. 32-34)

Докази ознайомлення позивача з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 59 від 15.09.2023 року в матеріалах справи відсутні.

04.10.2023 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) ОСОБА_6 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 236, відповідно до п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за низьку виконавчу дисципліну на офіцера відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догану.

У наказі зазначено, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2023 року № 59 по стройовій частині, старший лейтенант ОСОБА_1 , у період з 16.09.2023 року по 25.09.2023 року тимчасово виконував обов`язки заступника командира частини з навчальної роботи - начальника відділення організації навчального процесу. Під час виконання обов`язків мали місце факти несвоєчасного виконання поставлених завдань та розпоряджень (а.с. 10).

Наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 04.10.2023 року № 236 доведено до офіцера відділення організації навчального процесу старшого лейтенанта ОСОБА_1 13.10.2023 року (а.с. 11).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до положень ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Спірним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догади з мотивів несвоєчасного виконання поставлених завдань та розпоряджень у період з 16.09.2023 року по 25.09.2023 року під час тимчасового виконання обов`язків заступника командира частини з навчальної роботи - начальника відділення організації навчального процесу в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4

Наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) ОСОБА_6 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 04.10.2023 року № 236 прийнято без проведення службового розслідування.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі Порядок № 608), службове розслідування може призначатися у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що проведення службового розслідування може бути призначено не у кожному випадку невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, проте, в процесі проведення службової перевірки встановлюється обставини правопорушення.

Не проведення службового розслідування позбавило у належний спосіб встановити обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення військової дисципліни. Також не було з`ясовано причини, що зумовили вчинення порушення, ступінь вини, форму вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуваний наказ не містить конкретних даних щодо обставин, місця та часу вчинення дисциплінарного проступку, наслідків порушення строків виконання завдань та не виконання розпоряджень, дій чи бездіяльності позивача, в наслідок яких виникли порушення строків виконання/не виконання завдань, невиконаних розпоряджень, ступінь вини. Також, в наказі не зазначено вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 20.10.2022 року по справі № 640/18156/20 наголосила, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів прийняття.

З огляду на викладене, прийняття спірного наказу № 236 від 04.10.2023 року без належного обґрунтування та конкретизації фактичних обставин допущеного позивачем правопорушення, вина останнього не є доведеною, що свідчить про наявність підстав для його скасування.

Крім того, в оскаржуваному наказі зазначено, що дисциплінарне стягнення - догана, накладено на позивача відповідно п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Разом з тим, приписи п. «в» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачають накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, а не догани.

Таким чином, відповідач, визначаючи дисциплінарне стягнення для позивача у вигляді догани, керувався невідповідною нормою Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині скасування наказу № 236 від 04.10.2023 року є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За висновком Верховного Суду у постанові від 17.01.2024 року по справі № 580/1015/21 - аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. позивач пов`язує з незаконними діями в/ч НОМЕР_1 , що полягали у накладенні неправомірного дисциплінарного стягнення - догани, що принижує його честь та гідність, а також ділову репутацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (постанова Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 569/18824/21, провадження № 61-14309св23).

До відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Судом встановлено, що з наказом з адміністративно-господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року командира в/ч НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ознайомлені позивач, заступник командира частини з навчальної роботи начальник відділення організації навчального процесу ОСОБА_7 , начальник відділення персоналу та стройового штабу ОСОБА_8 , помічник командира в/ч з правової роботи начальник юридичної служби ОСОБА_9 , помічник командира частини з фінансово-економічної роботи начальник фінансово економічної служби ОСОБА_10 .

Колегія суддів зауважує, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі представник позивача не зазначає, що факт ознайомлення вищезазначених військовослужбовців з наказом з адміністративно-господарської діяльності № 236 від 04.10.2023 року командира в/ч НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким-то чином негативно вплинув на їх думку стосовно ділових якостей позивача і саме ці негативні оцінки принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Посилаючись на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Недайборщ проти російської федерації» (скарга № 41155/04) від 01.07.2010 року стосовно того, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, позивачем не враховано, що Європейський Суд надавав оцінку твердженням позивача щодо нелюдських і таких, що принижують гідність умов утримання під вартою. Відтак, обставини цих справ не є релевантними.

Колегія суддів звертає увагу, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.01.2024 року по справі № 580/1015/21, від 21.02.2024 року по справі № 203/4419/17, від 02.04.2024 року по справі № 520/7071/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права.

Посилання позивача на практику Верховного Суду щодо відшкодування моральної шкоди (постанови від 28.03.2018 у справі № 757/32334/15-ц) не спростовує вказаний висновок суду, враховуючи відмінність позовних вимог і фактичних обставин зазначеної справи і справи, яка розглядається, що впливає на вирішення питання про відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Микитюк В.О., та не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Микитюка Василя Олександровича та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц