Справа № 320/33393/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року № 320/33393/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Шостого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Шостого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України (далі також ДСА України), в якому просить суд:

визнати протиправними дії Шостого апеляційного адміністративного суду щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні;

зобов`язати Шостий апеляційний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023, обчисливши їх розмір виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Шостого апеляційного адміністративного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Шостий апеляційний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 недоотриманої нею за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у спірний період Шостий апеляційний адміністративний суд протиправно не нарахував та не виплатив їй як судді Шостого апеляційного адміністративного суду суддівську винагороду у розмірі, визначеному статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (далі Закон № 1402-VІІІ), виходячи із встановленого на 01 січня 2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн та встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 відкрито провадження у справі № 320/33393/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Державна судова адміністрація України, Шостий апеляційний адміністративний суд правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі були проінформовані шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 30.09.1999 № 1246/99 призначена на посаду судді арбітражного суду Івано-Франківської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 17.06.2004 № 1814-IV обрана на посаду судді Господарського суду Івано-Франківської області безстроково. Постановою Верховної Ради України від 18.09.2008 № 532-VI обрана на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України від 23.12.2010 № 2869-VI обрана на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду. Указом Президента України від 28.09.2018 № 296/2018 переведена на роботу на посаді судді до Шостого апеляційного адміністративного суду.

01.05.2019 ОСОБА_1 відряджена до Вищої ради правосуддя для роботи на постійній основі на час виконання повноважень члена Вищої ради правосуддя з 01.05.2019 відповідно до статті 29, частини п`ятої статті 54 Закону № 1402-VIII, статей 5, 6, 21 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII. Наказом Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2022 № 19к/с відрядження припинено у зв`язку зі звільненням з посади члена Вищої ради правосуддя. Рішенням Вищої ради правосуддя від 07.07.2023 № 689/0/15-23 була звільнена з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 № 27к/гс позивач відрахована зі штату Шостого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з розрахунковими листами Шостого апеляційного адміністративного суду за 2022, 2023 роки у період з 24.02.2022 по 07.07.2023 розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 та розмір допомоги на оздоровлення, нараховувались та виплачувались Шостим апеляційним адміністративним судом, виходячи з розміру посадового окладу, що визначався як 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, та який з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,25 складав 131 375,00 грн (50 х 2102,00 грн х 1,25).

Вказуючи на протиправність розрахунку її суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів (частина друга статті 4 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;

працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03. 11.2022 № 2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні;

працездатних осіб - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Суд зауважує, що спірним у межах цієї справи є питання застосування до розрахунку суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення посадового окладу у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року, з 1 січня 2023 року в розмірі 2102 грн.

Під час розгляду справи встановлено, що суддівську винагороду позивача за період з 24.02.2022 по 07.07.2023 обчислено, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік та абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

Суд наголошує, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У пункті 62 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (далі - Закон № 1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Суд звертає увагу на те, що Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV).

Згідно із статтею 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років;

дітей віком від 6 до 18 років;

працездатних осіб;

осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зауважує, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

При цьому, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.

Аналогічно статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, разом із встановленням на 01 січня 2022 року та 1 січня 2023 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн та 2684 грн відповідно визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.

Варто зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період (24.02.2022 07.07.2024), а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Суд зауважує, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік.

Водночас, Закони України «Про Державний бюджет України на 2022 рік, Про Державний бюджет України на 2023 рік, фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Варто зауважити, що Закон України Про Державний бюджет України на 2022 рік та Закон України Про Державний бюджет України на 2023 рік не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Проте, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права спеціальний закон скасовує дію загального закону (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Відтак, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону № 1402-VIII.

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Таким чином, Законом України Про судоустрій і статус суддів закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Щодо питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Зубко та інші проти України від 26 квітня 2006 року зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Враховуючи викладене, суд констатує, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00 грн), на 01 січня 2022 року (2481 грн) та на 01 січня 2023 року (2684 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України Про судоустрій і статус суддів не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у період з 01.01.2021 по 30.09.2023, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік є неправомірною.

Розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону № 1402-VIII, тож позивач має право на те, щоб йому виплатили недоотримані кошти (заборгованість).

Наведене узгоджується із практикою застосування норм матеріального права Верховним Судом та його висновками, викладеними, зокрема, у постановах від 12.07.2023 року у справі № 140/5481/22 та від 15.08.2023 року у справі № 120/19262/21-а.

Суд підкреслює, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII, та норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Згідно з розрахунковими листами Шостого апеляційного адміністративного суду за 2022, 2023 роки у період з 24.02.2022 по 07.07.2023 розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 та розмір допомоги на оздоровлення, нараховувались та виплачувались Шостим апеляційним адміністративним судом, виходячи з розміру посадового окладу, обчисленого, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. Даний факт визнається учасниками процесу та не є спірним.

Водночас, як встановлено судом, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2022 та на 01.01.2023 (2481,00 грн та 2684,00 грн відповідно), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі статей 7 законів України Про Державний бюджет України на 2022 та 2023 роки була неправомірною.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про те, що Шостий апеляційний адміністративний суд, нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застосуванням розрахункової величини, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII, що призвело до порушення прав позивачки та гарантій незалежності судді.

Суд зазначає, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частини першої та другої статті 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів.

Пунктами 2 та 4 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

Пунктом 3 Положення передбачено, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є територіальними органами Державної судової адміністрації України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першою, другою та п`ятою статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Тобто, Шостий апеляційний адміністративний суд здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2022 та 2023 рік.

Враховуючи надані сторонами пояснення та докази, судом встановлено, що сума коштів відповідно до затвердженого ДСА України кошторису та щомісячного розпису видатків на 2022 та 2023 рік була недостатньою для забезпечення виплати Шостим апеляційним адміністративним судом позивачеві суддівської винагороди, обчисленої з урахуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2481,00 грн та 2684,00 грн відповідно.

З урахуванням викладеного, а також предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд дійшов висновку про належність обраного позивачем способу захисту порушених прав шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Шостого апеляційного адміністративного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн та, відповідно, наявність підстав для зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Шостий апеляційний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 недоотриманої нею за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн.

Правомірність обрання такого способу захисту підтверджено Верховним Судом у постановах від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22 та від 15.08.2023 у справі № 120/19262/21-а.

Крім того, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до Шостого апеляційного адміністративного суду в частині зобов`язання Шостого апеляційного адміністративного суду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023, обчисливши їх розмір виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті

При цьому належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спірні суми суддівської винагороди, а не стягнення їх з відповідача, враховуючи, що доплата не була нарахована позивачці відповідачами.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, зазначена норма стосується виконання рішень про присудження, тобто стягнення, заробітної плати, іншого грошового утримання, в яких зазначається конкретний розмір пенсії/періодичного платежу (заборгованості) з наведенням в мотивувальній частині відповідного розрахунку, у той час як у даній справі виплаті суддівської винагороди позивачці мають передувати дії відповідача по здійсненню її нарахування, внаслідок чого норма статті 371 КАС України у даному випадку застосуванню не підлягає.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Шостого апеляційного адміністративного суду щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Шостий апеляційний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023, обчисливши їх розмір виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Шостого апеляційного адміністративного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Шостий апеляційний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 недоотриманої нею за період роботи з 24.02.2022 по 07.07.2023 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 2684,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене та підписане 10.07.2024

Суддя Панченко Н.Д.