Справа № 280/6551/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2024 року

м. Київ

справа № 280/6551/23

адміністративне провадження № К/990/24218/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Сердюка Романа Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2024 року

у справі №280/6551/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, протиправними та скасування наказів в частині та зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 та військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 , у липні 2023 року, щомісячної премії за червень 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 та військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 , у липні 2023 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану, за період з 01 по 12 червня 2023 року;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 та військову частину НОМЕР_1 , виключити відомості про ОСОБА_1 з актів індивідуальної дії, які стали підставою для невиплати позивачу у липні 2023 року, премії за червень 2023 року, тобто з пункту 3 наказу від 05.07.2023 року №451 згідно якого позивач ОСОБА_4 внесений у додаток під №73 та невиплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану за період з 01 по 12 червня 2023 року, тобто з пункту №5 наказу від 26.07.2023 року №479 згідно якого позивач ОСОБА_4 внесений у додаток №5 під №62;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 та військову частину НОМЕР_1 , включити відомості про ОСОБА_1 у акти індивідуальної дії, на виплату йому премії за червень 2023 року та додаткової винагороди на період дії воєнного стану за період з 01 по 12 червня 2023 року, що мали бути виплачені у липні 2023 року, тобто у відповідний додаток на виплату до наказу від 05.07.2023 року №451 щодо виплати щомісячної премії та у відповідний додаток на виплату до наказу від 26.07.2023 року №479 щодо виплати додаткової винагороди;

- визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу від 05.07.2023 року №451, в частині, що стосується ОСОБА_1 та його внесення у додаток до наказу під №73, щодо невиплати щомісячної премії;

- визнати протиправним та скасувати п.5 наказу від 26.07.2023 року №479, в частині, що стосується ОСОБА_1 та його внесення у додаток №5 до наказу під №62, щодо невиплати додаткової винагороди.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії за червень 2023 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану, за період з 01 по 12 червня 2023 року.

Визнано протиправним та скасувати п. 3 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2023 №451, в частині внесення у додаток до наказу під №73 ОСОБА_1 щодо невиплати щомісячної премії.

Визнано протиправним та скасувати п. 5 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 №479, в частині, внесення у додаток №5 до наказу під №62 ОСОБА_1 щодо невиплати додаткової винагороди за період з 01 по 12 червня 2023 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за червень 2023 року та додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 01 по 12 червня 2023 року. В іншій частині вимог - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2024 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року скасовано, у справі прийняте нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, представник позивача звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, як на підстави касаційного оскарження.

Щодо посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі №240/4894/23.

При цьому, суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судом апеляційної інстанції без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справі, у якій Верховним Судом були зроблені висновки.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також у касаційній скарзі скаржник вказує пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування статей 4, 82, 90, 91 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України».

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Разом з тим, у касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції вказаних статей 4, 82, 90, 91 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України», а також не обґрунтовано, яким чином, на його думку, вказані норми мали б застосовуватись судом при ухваленні оскаржуваної постанови.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків суду.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також в касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак при цьому, скаржник не посилається на конкретні частину другу чи третю статті 353 КАС України, що не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник позивача обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Сердюка Романа Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у справі №280/6551/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, протиправними та скасування наказів в частині та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська