Справа № 620/5698/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/5698/24
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем фактичного остаточного розрахунку при звільненні зі служби, що виразилось у несвоєчасній виплаті в повному обсязі грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 (сім) повних календарних років служби в Національному антикорупційному бюро України; стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2023 по 06.04.2024, за 180 календарних днів, у сумі 645 931,8 грн (шістсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну гривню 80 коп).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позов ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні, стягнуто з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 74206,80 грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми, в решті позову відмовлено.

До суду від позивача надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

В силу частин першої, третьої п`ятої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі у сумі 15000,00 грн, було надано суду ордер, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 12.04.2024.

Крім того, представником позивача в позовній заяві було зазначено, що також у подальшому будуть подані документи, які підтверджують понесення позивачем судових витрат.

В заяві про ухвалення додаткового рішення, представник позивача зазначив, що до позову було додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 15000 гривень.

Так, представник відповідача подав до суду заперечення на ухвалення додаткового рішення, в якому просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, вказав, що до копії договору про надання професійної правничої допомоги від 12.04.2024 не надано жодного документа, який би підтверджував фактичне та реальне понесення витрат на правничу допомогу, та містив деталізований перелік послуг, наданих адвокатом, та їх вартість. Вказує, що зазначена справа є справою незначеної складності, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судових засідань, справа не потребує вирішення виключної правової проблеми, не вимагає аналізу великого обсягу законодавства та судової практики, позовна заява містить здебільшого посилання на норми права та судову практику.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 380/3142/20, від 02.02.2023 у справі № 120/4765/21-а.

Так, пунктом 1 розділу 2 договору про надання професійної правничої допомоги від 12.04.2024 передбачено, що розмір гонорару (винагорода адвоката за здійснення представництва інтересів клієнта) становить 15000,00 грн та сплачується клієнтом до 01.05.2024 безготівковим шляхом на банківський рахунок адвоката.

Разом з тим, будь-яких інших доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, в тому числі доказів сплати гонорару, який відповідно до умов договору вже мав бути оплачений, суду не надано.

Таким чином, витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. не є підтвердженими належними документами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись статтями 241-243, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів - рішення відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.07.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА