Справа № 400/6545/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

12 липня 2024 р. № 400/6545/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів1. Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 ,
провизнання дій протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови від 09.05.2024 №15/25,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 про направлення ОСОБА_1 для проведення медичного огляду (проходження ВЛК);

- визнати протиправним дії керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо фактичного направлення ОСОБА_1 для проведення медичного огляду (проходження ВЛК);

- визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, яка оформлена довідкою №15/25 від 09.05.2024 року.

11 липня 2024 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборонити керівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 та керівнику ІНФОРМАЦІЯ_4 до ухвалення судом рішення у справі вручати ОСОБА_1 мобілізаційні розпорядження та здійснювати будь-які заходи щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилався на те, що за результатами медичного огляду, проведеного у 2007 році, він був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, але у травні 2024 року був направлений на медичне обстеження (проходження ВЛК), яке (медичне обстеження) є обов`язковою передумовою для здійснення призову на військову службу під час мобілізації.

На сьогоднішній день, як зазначає позивач, у відповідачів існують всі підстави для вручення позивачу мобілізаційного розпорядження, тобто для здійснення призову позивача на військову службу під час мобілізації. З іншою боку, не існують підстави, які б унеможливлювали вручення позивачу мобілізаційного розпорядження та здійснення призову позивача на військову службу під час мобілізації.

Позивач вважає, що у разі, якщо він буде мобілізований до ухвалення судом рішення у даній справі, то ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим, оскільки після мобілізації позивача рішення суду, незалежно від його змісту, не вплине на вже проведену мобілізацію та не скасує вже проведену мобілізацію.

Дослідивши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову та матеріали, додані до неї, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 4 ст. 154 КАС України).

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову при існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 826/16509/18 щодо «очевидність» ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Твердження, викладені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, ґрунтуються виключно на тому, що позивач не згоден із діями та рішеннями відповідачів, а також на припущеннях про подальші дії відповідачів щодо направлення позивача для проходження військової служби.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач вчиняє дії по призову позивача до військової служби, не додано належних та достовірних доказів.

Підстав для забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період перебування справи у провадженні суду та вирішення справи судом, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 150 - 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Малих