Справа № 420/13921/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13921/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

12.06.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

За участю: секретаря Потомського А.Ю.

представника апелянта Пхіденка О.С.

представника апелянта Яценка І.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.04.2024 року ВП №73750873, а виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду повернути до Відділу для виконання рішення суду, яке набрало чинності 13.11.2023 року.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили в іншій адміністративній справі, зокрема, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області перерахувати та виплатити присяжній ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 винагороду присяжного Суворовського районного суду м. Одеси на підставі частини 1 статті 68 та частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений станом на 01.01.2022 року у розмірі- 2481 грн, враховуючи фактично відпрацьований час присяжним.

Виконавчий документ, виданий в адміністративній справі №420/6185/23, перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Разом з цим, в квітні 2024 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73750873 з виконання виконавчого документа на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням рішення згідно виконавчого документа.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість зазначеної постанови, позивачка вказує, що в порушення приписів Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не з`ясовано та не перевірено фактичність обставин, що свідчать про виконання судового рішення, помилково залишено поза увагою те, що факт виконання рішення не підтверджений належними платіжними/розрахунковими документами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною та скасував постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про закінчення виконавчого провадження №73750873 від 11.04.2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Стягнув з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова державного виконавця є актом індивідуальної дії, а тому має відповідати усім критеріям, які висуваються до цього акту, у тому числі, але без виключення, критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на те, що постанова державного виконавця не містить мотивів її винесення, посилань на обставини (докази), які підтверджують фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення, не враховує повідомлені стягувачем обставини щодо невиконання боржником виконавчого документа, суд першої інстанції визначив, що закінчення виконавчого провадження відбулось без достатніх правових підстав, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково залишено поза увагою те, що боржником в ході проведення виконавчих дій представлено інформацію з підтверджуючими документами, які свідчили про фактичне виконання вимог виконавчого документа. На переконання апелянта, не надання судом належної правової оцінки доказам виконання рішення призвело до необґрунтованих судових висновків про неправомірність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тим обставинам, що на підтвердження здійснення перерахунку і виплати стягувачу винагороди присяжної (з урахуванням ПДФО та військового збору), а відтак фактичного виконання вимог виконавчого документа, боржником представлено державному виконавцю відповідні платіжні інструкції та розрахункові листки. При цьому, за цими доказами підтверджується утримання з перерахованих сум обов`язкових податків і зборів, визначені суми винагороди та наведені розрахунки, виходячи з фактично відпрацьованого часу присяжним. Наполягає на тому, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена з чітким дотриманням вимог законодавства, висновок державного виконавця у постанові про виконання боржником судового рішення підтверджений документально, а тому у суду першої інстанції не виникло правових обставин для скасування постанови виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянтів, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення. Також, у зв`язку із введенням, за твердженням позивачки, третьою особою суду в оману щодо дійсних обставин справи та з метою підвищення поваги до судових органів з боку будь-яких органів владних повноважень, позивачкою ставиться питання про прийняття у відношенні третьої особи окремої ухвали.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року, яке набрало законної сили в адміністративній справі №420/6185/23, зокрема, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 винагороду присяжного Суворовського районного суду м. Одеси на підставі частини 1 статті 68 та частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений станом на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн, враховуючи фактично відпрацьований час присяжним.

30.11.2023 року Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/6185/23 видано виконавчий лист про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 винагороду присяжного Суворовського районного суду м. Одеси на підставі частини 1 статті 68 та частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений станом на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн., враховуючи фактично відпрацьований час присяжним.

09.01.2024 року позивачкою пред`явлено виконавчий лист до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою примусового виконання рішення по справі №420/6185/23.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73750873 з виконання виконавчого листа №420/6185/23, виданого 30.11.2023 року Одеським окружним адміністративним судом.

Встановлено боржнику строк у десять робочих днів для виконання рішення.

Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 28400 грн.

23.01.2024 року позивачка подала державному виконавцю заяву, в якій, зокрема, просила не закривати виконавче провадження ВП №73750873, витребувати у боржника належним чином засвідчені щомісячні розрахункові листки за 2022 рік з перерахованими винагородами згідно рішення суду у справі №420/6185/23, розрахунково-платіжні відомості за 2022 рік з нарахованою винагородою до ухвалення судового рішення у справі №420/6185/23, а також розрахунково-платіжні відомості за 2022 рік з перерахованою винагородою згідно постанови виконавця у ВП №73750873 та згідно резолютивної частини судового рішення у справі №420/6185/23.

Вказана заява обґрунтована не виконанням боржником належним чином і в повному обсязі рішення суду, не підтвердженням факту виконання рішення належними бухгалтерськими документами.

29.01.2024 року державним виконавцем направлено боржнику вимогу, у якій вказано боржнику надати у триденний строк з моменту отримання вимоги підтверджуючі документи щодо виконання вимог виконавчого листа №420/6185/23.

05.02.2024 року позивачка повторно подала державному виконавцю заяву в якій, зокрема, просила не закривати виконавче провадження ВП №73750873, витребувати у боржника належним чином засвідчені щомісячні розрахункові листки за 2022 рік з перерахованими винагородами згідно рішення суду у справі №420/6185/23, розрахунково-платіжні відомості за 2022 рік з нарахованою винагородою до ухвалення судового рішення у справі №420/6185/23, розрахунково-платіжні відомості за 2022 рік з перерахованою винагородою згідно постанови державного виконавця у ВП №73750873 та згідно резолютивної частини судового рішення у справі №420/6185/23.

Вказана заява обґрунтована не виконанням боржником належним чином і в повному обсязі рішення суду, не підтвердженням факту виконання рішення належними бухгалтерськими документами.

09.02.2024 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало державному виконавцю заяву, в якій просило закрити виконавче провадження №73750873 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року по справі №420/6185/23.

Вказані вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду у справі №420/6185/23 Територіальне управління здійснило перерахунок та виплату позивачці (стягувачу) за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року винагороду присяжного Суворовського районного суду м. Одеси на підставі частини 1 статті 68 та частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений станом на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн., враховуючи фактично відпрацьований час присяжним. В підсумку, сума винагороди за цей період склала 7950,30 грн. з урахуванням ПДФО та військового збору. Відповідно до виписки з рахунку Територіального управління за 19.01.2024 року за Кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки» нараховано виплату 8545,59 грн. присяжній ОСОБА_1 з урахуванням податків та зборів. Відповідно до Реєстру перерахувань до Приватбанку «Згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №420/6185/23 від 13.11.2023 року, згідно рішення суду по справі №420/6185/23 від 02.08.2023 року», на особовий рахунок ОСОБА_1 була виплачена сума 8545,59 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів.

На підтвердження повідомлених обставин Територіальне управління представило державному виконавцю Розрахункові листи за 2022 рік, Виписку з рахунку за 19.01.2024 року, Реєстр перерахувань до Приватбанку.

12.02.2024 року позивачка подала державному виконавцю заяву, в якій просила розглянути її заяви від 21.01.2024 року та від12.02.2024 року та не закривати виконавчі провадження.

Вказані вимоги обґрунтовано тим, що боржником не виконано у повному обсязі рішення суду та не підтверджено факт виконання судового рішення належними доказами.

05.03.2024 року державний виконавець надіслав боржнику вимогу, у якій вказав боржнику надати:

перерахунок, відповідно до якого можливо встановити суму заборгованості за період з 01.01.2022 пo 31.12.2022 року винагороди присяжного Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ;

платіжні інструкції, відповідно до яких можливо встановити сплату заборгованості за період з 01.01.2022 пo 31.12.2022 року винагороди присяжного Суворовського районного суду м. Одеси Ярошик В.В.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2024 року накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду. В подальшому постанова виконавця була скасована за результатом перевірки законності виконавчого провадження.

27.03.2024 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало державному виконавцю заяву, в якій просило закрити виконавче провадження №73750873 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року по справі №420/6185/23.

Вказані вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду у справі №420/6185/23 Територіальне управління здійснило перерахунок та виплату позивачці (стягувачу) за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року винагороди присяжного Суворовського районного суду м. Одеси. Територіальне управління, з посиланням на розрахункові листи та платіжні інструкції, пояснювало порядок проведення розрахунків та виплати додаткової винагороди стягувачу.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.04.2024 року ВП №73750873 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №420/6185/23, виданого 30.11.2023 року Одеським окружним адміністративним судом.

У постанові зазначено, що це рішення прийнято державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлення державним виконавцем фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця, посилаючись на її неправомірність та необґрунтованість, позивачка звернулась із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішення відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У частині 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду (пункт 9).

Вказані положення Конституції України кореспондуються із приписами частини 2 статті 14, частини 1 статті 370 КАС України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналогічні за змістом положення передбачені і частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Слід враховувати, що за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У зв`язку із чим, виконавець, зокрема, але без виключення, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII).

Частиною 3 вказаної статті Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, у тому числі право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

У статті 39 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз наведених правових норм показав, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження складає сукупність дій, спрямованих, у тому числі, на виконання рішення суду.

Виконання чинних виконавчих документів покладається в обов`язок органів державної виконавчої служби.

Зосередження у Конституції України, конвенційному та адміністративному процесуальному законодавстві на обов`язковості судових рішень дає підстави для висновку про те, що виконання судового рішення має відбуватись у порядку та спосіб, встановлені відповідним виконавчим документом. Лише дотримання такої чіткої процедури і свідчитиме про повне та фактичне виконання рішення суду.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів враховує, що вимоги виконавчого документа, виданого в адміністративній справі №420/6185/23, визначаються встановленням обов`язку Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 винагороду присяжного Суворовського районного суду м. Одеси на підставі частини 1 статті 68 та частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений станом на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн., враховуючи фактично відпрацьований час присяжним.

Боржником у виконавчому провадженні стверджується про фактичне у повному обсязі виконання рішення суду у справі №420/6185/23. На підтвердження цих обставин боржником пред`являлись державному виконавцю розрахункові листи, платіжні документи та виписки по рахунку.

Стягувачем заперечується фактичне та у повному обсязі виконання вимог виконавчого документа. Такі заперечення обґрунтовуються не підтвердженням боржником належним чином оформленими розрахунковими матеріалами, у тому числі, за якими можливо встановити дійсні обставини про виплату винагороди за рішенням суду.

Закінчуючи виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі №420/6185/23, державний виконавець, без наведення будь-яких обґрунтувань, в оспорюваній постанові послався на факт виконання боржником вимог виконавчого документа та положення Закону України «Про виконавче провадженням», якими врегульовано підстави для закінчення виконавчого провадження.

В контексті наведеного судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до положень пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України оспорювана постанова є актом індивідуальної дії, а тому має відповідати критеріям законності та обґрунтованості.

Зокрема, частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Хоча ці вимоги адміністративного процесуального законодавства відносяться до завдань, постановлених перед адміністративним судом, такі узагальнено висуваються до актів індивідуальної дії, у тому числі до оспорюваної постанови державного виконавця.

Тобто, обґрунтованість та вмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є одним із важливих критеріїв, якими цей суб`єкт має керуватись при прийнятті свого рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оспорювана постанова державного виконавця не містить мотивів її прийняття, у постанові не наводиться фактичних обставин, які слугували висновку про виконання боржником вимог виконавчого документа і, як наслідок, про необхідність закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові відсутня інформація про те, що державним виконавцем аналізувались представлені боржником документи, якими він підтверджував виконання у повному обсязі вимог виконавчого документа, і які, за висновком виконавця, свідчать про факт виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця прийнята необґрунтовано та у такий спосіб, що не дає можливості встановити дійсні підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимог позивачки у відзиві про винесення окремої ухвали колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Натомість, суд у цій справі дійшов висновку про необґрунтованість оспорюваної постанови на підставі відсутності мотивів прийняття суб`єктом владних повноважень свого рішення, однак не встановлено порушень закону, які свідчать про необхідність постановлення окремої ухвали суду.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 11.07.2024 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв