Справа № 340/1044/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1044/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 в адміністративній справі №340/1044/24, суддя суду першої інстанції Казанчук Г.П., прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

22.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_2 у формі листа від 18.12.2023 №02/221;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач був призваний на військову службу під час загальної мобілізації та проходив військову службу у званні солдата у військовій частині в/ч НОМЕР_1 . Позивач подав до командира в/ч НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до абз. 14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку із загибеллю брата ОСОБА_2 , проте йому було відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки ОСОБА_2 не здійснював заходи на забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, а тому не має підстав для звільнення з військової служби. Позивач з наданою відмовою не погоджується та вважає її протиправною.

Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 23.04.2024 адміністративний позов задоволений частково. Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.10.2023 року. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.10.2023 року про звільнення з військової служби та прийняти рішення за результатом його розгляду. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рапорт про звільнення було повернуто позивачеві без задоволення у зв`язку з відсутністю законних підстав для звільнення ОСОБА_1 зі служби. Відповідач зазначає, що загиблий ОСОБА_2 не є особою, що здійснювала заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України у Донецькій і Луганській областях, а тому солдат ОСОБА_1 не має підстав для звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації та на час виникнення спірних правовідносин проходив військову службу у званні солдата у військовій частині НОМЕР_1 .

До матеріалів справи долучений рапорт від 02.12.2023 ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби на підставі абз.14 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з тим, що його неповнорідний брат помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок мінометного обстрілу поблизу м. Горлівка Донецької області. До рапорту долучено свідоцтво про укладення шлюбу між батьками від 01.01.1983 року; свідоцтво про розірвання шлюбу між батьками від 10.08.1995 року; свідоцтво (повторне) про народження від 27.12.1999 року № НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження брата ОСОБА_2 від 07.08.1985 року; Витяг з наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 31.12.2014 року №212 (а.с.7).

Проте, доказів направлення до військової частини НОМЕР_1 цього рапорту матеріали справи не містять.

Відповідач у письмових поясненнях вказав про те, що військова частина НОМЕР_1 не отримувала рапорт ОСОБА_1 від 02.12.2023 року.

Згідно довідки від 16.08.2023 року №4992 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.8).

У відзиві на позов відповідачем вказано про те, що рапорт солдата ОСОБА_3 від 28.10.2023 було повернуто солдату без задоволення.

При цьому, представник позивача не надав суду ні сам рапорт, ні докази направлення рапорту від 28.10.2023 року.

На вимогу суду, відповідач надав копію рапорту ОСОБА_1 від 28.10.2023 року, яка засвідчена адвокатом, водночас, інформації про реєстрацію військовою частиною рапорту (не копії) в матеріалах справи не має. Водночас, відповідач не заперечує факту обізнаності про рапорт ОСОБА_1 від 28.10.2023 року, а тому суд вважає, що дані обставини можуть додатково не доводиться.

У рапорті від 28.10.2023 року ОСОБА_1 просить звільнити його з військової служби на підставі абзацу 14 пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України ''Про військовий обов`язок та військову службу''. (а.с.44).

09.11.2023 року адвокат Турчанов О. в інтересах ОСОБА_1 подав адвокатський запит у якому просив надати інформацію про причини повернення рапорту ОСОБА_1 з доданими до нього документами. Крім того, у запиті адвокат просив надати копію розпорядчого документа (рішення, наказу, витягу з наказу) командування військової частини НОМЕР_1 , прийнятого за результатом розгляду рапорту (а.с.44 зв).

Вказаний запит отримано військовою частиною 07.12.2023 року.

На адвокатський запит, військова частина НОМЕР_1 надана відповідь про те, що рапорт ОСОБА_1 від 28.10.2023 року повернуто солдату без задоволення у зв`язку з тим, що неповнорідний брат ОСОБА_2 , який помер від тромбоемболії легенової артерії в наслідок поранення, не здійснював заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, а тому ОСОБА_4 не має підстав для звільнення з військової служби (а.с. 45, наділі спірне рішення).

Вважаючи викладену в листі від 18.12.2023 №02/221 відмову відповідача у звільненні протиправною позивач звернувся до суду з позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не було розглянуто рапорт позивача про звільненні з військової служби. Відтак, суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання військову частину розглянути рапорт позивача про звільнення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

Згідно пунктам 4-5 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Так, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі Положення №1153/2008) визначений порядок звільнення особи з військової служби на підставі рапорту військовослужбовця.

Положення №1153/2008 містить розділ, який визначає поетапний порядок розгляду рапорту про звільнення та вказує, що наказ про звільнення особи зі служби приймається командиром відповідного підрозділу ЗСУ.

Тобто, в силу приписів чинного законодавства наказ по суті рапорту про звільнення приймається лише в разі задоволення рапорту та звільнення військовослужбовця зі служби.

Водночас, положення №1153/2008 не містить в собі приписів, які визначають порядок відмови в звільненні, також в положенні не зазначено, що рішення про відмову в звільненні з військової служби приймається у формі наказу або іншого рішення командира відповідного підрозділу.

Відповідно до ст. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що жодний нормативний акт не визначає можливості повернення рапорту військовослужбовця без задоволення.

Як свідчать матеріали справи, в супереч наведеним законодавчим нормам, рапорт ОСОБА_1 від 28.10.2023 року не був розглянутий, оскільки відповідачем не було прийнято жодного рішення. При цьому, відповідь на адвокатський запит про надання інформації жодним чином не може змінювати обов`язку військової частини за рапортом позивача прийняти рішення. А інформування відповідача у відповіді на адвокатський запит про повернення рапорту від 28.10.2023 року без задоволення не може підмінити обов`язок відповідача прийняти письмове рішення за результатом розгляду рапорту позивача.

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є покладення на відповідача обов`язку розглянути рапорт позивача про звільнення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 в адміністративній справі № 340/1044/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш

суддя А.В. Шлай