Справа № 520/29934/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 р. Справа № 520/29934/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/29934/23

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення йому 3 групи інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини;

- зобов`язати Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення йому 3 групи інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому одноразова грошова допомога відповідачем була призначена та виплачена з урахуванням Висновку 2 територіального вузлу урядового зв`язку Держспецзв`язку на підставі наказу Адмінстрації Держспецзв`язку від 11.08.2023 року № 16-Ф "Про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ". Але виплата одноразової грошової допомоги була здійснена в заниженому розмірі, а саме: замість 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи (абз.4 п.п.1 п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 р.), дана допомога призначена в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення йому 3 групи інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Зобов`язано Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення йому 3 групи інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що п.4 та п. 5 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців та в жодній з підстав не передбачено виплату одноразової грошової допомоги у випадку, якщо інвалідність настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини. За довідкою МСЕК від 18.07.2023 інвалідність позивача настала внаслідок захворювань, які пов`язані із захистом Батьківщини, а не захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, яке дає право на виплату одноразової грошової допомоги у 250-кратному прожитковому мінімумі, відповідно до п.п.1 п.6 Порядку 975.

Вказав, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання щодо хвороби позивача, яка призвела до виникнення інвалідності. Зазначив, що позивач в період безпосередньої участі та після участі в АТО та ООС не хворів, ним не отримано травм (поранень, контузії), відсутні відомості, що він був не придатним до військової служби, він продовжував проходити службу, тому його лікування наприкінці 2022 року - це лише намагання у будь-який спосіб звільнитися з військової служби. Оскільки позивачу встановлено інвалідність після його звільнення зі служби, тому відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі п.п. 1 п. 6 Порядку №975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, звільненим у відставку.

Під час проходження військової служби в період з 26.04.2014 року по 15.07.2014 року, з 15.07.2014 року по 24.07.2014 року та з 30.06.2015 року по 14.07.2015 року позивач приймав безпосередню участь в АТО, що підтверджено довідкою № 39 від 24.03.2023 року, отримав статус учасника бойових дій та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 13.11.2014 року.

Відповідно до довідки № 40 від 24.03.2023 року в період 25.02.2021 року по 26.05.2021 року ОСОБА_1 приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у Донецькій та Луганській областях.

Наказом Начальника 2 територіального вузла урядового зв`язку Держспецзв`язку № 48-ос від 23.03.2023 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) звільнено у відставку за п.3 (за станом здоров`я) ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п.144 Положення про проходження військової служби (навчання) війсковослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 року № 463.

Підставою звільнення визначено рапорт позивача, подання до звільнення, свідоцтво про хворобу госпітальної ВЛК військової комісії 09.03.2023 року № 422, затверджене 12 Регіональною ВЛК 09.03.2023 року.

На момент звільнення з військової служби позивач мав 29 повних років вислуги та звання полковник. За результатами проходження військово-лікарської комісії в березні 2023 року у позивача встановлено захворювання, що пов`язані з проходження військової служби та захворювання, пов`язані з захистом Батьківщини, що підтверджено свідоцтвом про хворобу госпітальної ВЛК військової комісії 09.03.2023 року № 422, затверджене 12 Регіональною ВЛК 09.03.2023 року.

Також вказаним документом встановлено, що скарги на виявлені захворювання почалися з квітня 2021 року, тобто під час участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у Донецькій та Луганській областях та з цього часу позивач декілька разів на рік перебував на обстеженні та лікуванні.

Після звільнення позивачу встановлена з 04.07.2023 року 3 група інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини строком до 01.08.2024 року з послідуючим переоглядом 04.07.2024 року, що підтверджується довідкою обласної МСЕК № 3 серія 12 ААВ № 892988 від 18.07.2023 року.

19.07.2023 року ОСОБА_1 подав заяву на призначення та виплату йомуодноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абз.4 п.п.1 п.6 "Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок), затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року (зі змінами та доповненнями).

11.08.2023 року наказом № 16-Ф Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначено виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспецзв`язку 24.03.2023 наказом начальника 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 23.03.2023 № 48-ос "Про особовий склад", у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2023 р.

24.08.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини до 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

Адміністрація Держспецзв`язку листом за вих. № 62/05-539 від 07.09.2023 року відмовила позивачу у перерахунку та доплаті даної одноразової допомоги до 250-кратного прожиткового мінімуму.

Не погоджуючись із призначенням одноразової грошової допомоги в 70-кратному прожитковому мінімумі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно із ч. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12. 2013 р. затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в подальшому Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Згідно із пп. 1 п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Формулювання для постанов військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 р. № 402 (в подальшому - Положення).

Згідно із пп. "ґ" п. 21.5 Положення, постанови ВЛК приймаються в формулюванні "захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Підпунктом "а" пункту 21.5 Положення про ВЛК встановлено, що постанови ВЛК приймаються в формулюванні "поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Колегія суддів зазначає, що поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 29.04.2021 р. у справі № 440/1661/19, від 08.06.2021 р. у справі № 440/692/19.

Судовим розглядом встановлено, що захворювання позивача пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про хворобу госпітальної ВЛК військової комісії 09.03.2023 року № 422, затверджене 12 Регіональною ВЛК 09.03.2023 року та довідкою МСЕК № 3 серія 12 ААВ № 892988 від 18.07.2023 року.

Із врахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, то позивач, як інвалід ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції має право на одноразову грошову допомогу, призначення та виплата якої передбачена пп. 1 п. 6 Порядку № 975.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду не впливають.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обгрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/29934/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова