Справа № 420/15249/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до депутата Верховної Ради України Гончаренка Олексія Олексійовича (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 5) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 20.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до депутата Верховної Ради України Гончаренка Олексія Олексійовича, в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність депутата ВРУ ОСОБА_2 щодо звернення від 22 квітня 2024 року про підготовку звернення та пропозиції іншим депутатам приєднатися до нього та після збору підписів щонайменше сорока п`яти народних депутатів України звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо офіційного тлумачення Положень Конституції України, ст.ст. 103, 108 Конституції України, щодо моменту закінчення повноважень Президента України у разі не проведення чергових виборів Президента України через введений у країні воєнний стан, згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та зобов`язати депутата ВРУ ОСОБА_2 розглянути моє звернення від 22 квітня 2024 року по суті та надати письмову відповідь за наслідками розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 22 квітня 2024 року позивач звернувся до депутата Верховної Ради України із зверненням, у якому просив підготувати звернення та запропонувати іншим депутатам приєднатися до нього та після збору підписів щонайменше сорока п`яти народних депутатів України звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо офіційного тлумачення Положень Конституції України, ст.ст. 103, 108 Конституції України, щодо моменту закінчення повноважень Президента України у разі не проведення чергових виборів Президента України через введений у країні воєнний стан, згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», що підтверджується копією звернення. 24.04.2024 депутат Верховної Ради України відповів, що звернення позивача «знаходиться в політичній площині, а тому він, як член депутатської фракції Політичної Партії «Європейська Солідарність», буде діяти спільно зі своїми однопартійцями і підтримувати рішення, як депутатської фракції, так і політичної партії». Позивач, вважає, що депутат Верховної Ради України ОСОБА_2 таким чином допустив протиправну бездіяльність.

Ухвалою судді від 27.05.2024 ухвалено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрити провадження у адміністративній справі; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

10.06.2024 до суду (вх.№ЕС/23460/24) від депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що депутат Верховної Ради України не є суб`єктом владних повноважень та, відповідно, не може бути відповідачем у даній справі. По суті позовних вимог зазначає, що обов`язок підготувати звернення та пропозиції іншим депутатам приєднатися до нього та після збору підписів щонайменше сорока п`яти народних депутатів України звернутись до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень Конституції України відповідно до чинного законодавству України у будь-якого народного депутата, у тому числі ОСОБА_2 , відсутній, а примушування до виконання таких дій є порушенням статті 19 Конституції України.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Як убачається з матеріалів справи, вимогою ОСОБА_1 є зобов`язання народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 розглянути звернення позивача від 22 квітня 2024 року по суті та надати письмову відповідь за наслідками розгляду.

Так, обсяг повноважень та правовий статус народних депутатів України визначаються Конституцією України та законами України «Про статус народного депутата України» та «Про комітети Верховної Ради України».

Системний аналіз зазначених законів свідчить про те, що народні депутати України не наділені владними управлінськими функціями, а тому не можуть бути відповідачами як суб`єкт владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України є представником Українського народу у Верховній Раді України.

Народний депутат не має права мати інший представницький мандат чи одночасно бути на державній службі (частини перша статті 3 цього Закону).

Діяльність народного депутата України у Верховній Раді України визначена статтею 6 Закону України «Про статус народного депутата України», а саме: народний депутат бере участь у засіданнях Верховної Ради України; бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; виконує доручення Верховної Ради України та її органів; бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; бере участь у парламентських слуханнях; звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про Регламент Верховної Ради України.

Тобто народний депутат України не є ані посадовою, ані службовою особою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а є учасником законотворчої діяльності, не відноситься до суб`єктів владних повноважень і не наділений владними управлінськими функціями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/8777/18 (провадження № 11-1420апп18).

Зважаючи на викладене, відповідач у межах спірних правовідносин не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої. Проте він може нести відповідальність як фізична особа та бути стороною у справі, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, в цій справі поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 13.03.2019 у справі № 9901/947/18.

Оскільки розгляд цього спору з урахуванням його предмету і суб`єктного складу перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Окремо суд зазначає, що права ОСОБА_1 можуть бути захищені шляхом звернення до загального місцевого суду до ОСОБА_2 , як до фізичної особи, а не як до депутата Верховної Ради України, за наявністю відповідних підстав.

Керуючись ст.ст. 238, 294, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до депутата Верховної Ради України Гончаренка Олексія Олексійовича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.