Справа № 200/3937/24
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року Справа№200/3937/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача Східного міжрегіонального управління Державної служби України з

питань праці

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення

середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці (, юридична адреса: 85302, Донецька обл., м. Покровськ, вул.Прокоф`єва, 82) про визнання протиправним та скасування наказу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 20.05.2024 року №249/СХ-К, поновлення на посаді - головний державний інспектор відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області з 28.05.2024 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, приймаючи наказ про звільнення з посади головного державного інспектора відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначає, що станом на 19.04.2024 та момент створення (реєстрацію) попередження у Міжрегіонального управління були вільні посади державної служби у штатному розписі, що дає можливість запропонувати відповідні посади.

Вважає, що відповідно до вимог п.3 ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» позивача не можна було звільняти на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, адже у роботодавця - Міжрегіонального управління були вільні посади державної служби у штатному розписі, що дає можливість запропонувати відповідні посади, які не були запропоновані.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що приймаючи наказ про звільнення з посади головного державного інспектора відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області, суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Вказує на те, що відповідно до наказу Міжрегіонального управління №397/СХ встановлено скоротити з 01.04.2024 чисельність працівників Міжрегіонального управління на 248 одиниць, установивши загальну чисельність працівників Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці у кількості 99 одиниць.

Зазначає, що на момент попередження про наступне звільнення позивача, була відсутня можливість запропонувати посади, у зв`язку з відсутністю у позивача професійної підготовки, професійних компетентностей для пропонування посад державної служби, наявністю осіб з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці, осіб яких заборонено звільняти згідно чинного законодавства, що передбачає обов`язкове надання пропозицій для подальшої роботи.

Вважає, що у разі наявності вакантних посад у зв`язку з скороченням штату, чисельності, професійній компетентності відповідатимуть ті працівники, які перебували на аналогічних посадах державної служби до такого скорочення або мали такий досвід роботи.

Враховуючи наведене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 , з 05.01.2021 року по 27.05.2024 року працював у Східному міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці на посаді - головний державний інспектор відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області, що підтверджується записами з трудової книжки серії НОМЕР_3 .

19.04.2024 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18.04.2024 № 397/СХ «Про скорочення чисельності та штату працівників Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці», відповідно до частини третьої статті 87 Закону Украхни «Про державну службу», статті 49-2 Кодексу законів про працю України головний державний інспектор відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення із займаної посади 27.05.2024 року, згідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 20.05.2024 року ОСОБА_1 27.05.2024 року звільнений з посади головного державного інспектора відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області, за ініціативою суб`єкта призначення, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», на підставі Попередження про наступне звільнення від 19.04.2024 № 19.

Листом Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 23.05.2024 року ОСОБА_1 повідомлений, що станом на 19.04.2024 за штатним розписом, який діє у Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці з 01.04.2024, кількість зайнятих посад складала 43 працівника (штатний розпис з назвою структурних підрозділів та посад станом на 19.04.2024, з підтвердженням відповідними наказами про призначення або переведення додається).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджене положення «Про Державну службу України з питань праці.

Відповідно до п. 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 Положення № 96).

Відповідно до Положення про Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2023 № 169, Міжрегіональне управління є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Повноваження Міжрегіонального управління поширюються на територію Донецької та Луганської областей.

Статтею 43 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1410 «Деякі питання скорочення чисельності працівників органів виконавчої влади» внесені зміни до Додатків 1 і 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», відповідно до яких гранична чисельність працівників територіальних органів Державної служби України з питань праці з 3463 осіб, зменшилася до 2113 осіб.

Відповідно, прийняття такого рішення спричинило скорочення штату та чисельності працівників територіальних органів Державної служби України з питань праці.

У зв`язку з введенням в дію з 01.04.2024 року наказом Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 01.03.2024 №247/СX «Про введення в дію структури Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці» нової структури Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, затвердженої Головою Державної служби України з питань праці І. Дегнерою за погодженням Першого віце-прем`єр-міністра України Міністра економіки України Ю. Свириденко 28.02.2024 року та введенням в дію наказом Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18.04.2024 № 394/СХ «Про введення в дію штатного розпису Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на 2024 рік» штатного розпису Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на 2024 рік, який діє з 01.04.2024, виданий наказ Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18.04.2024 № 397/СХ «Про скорочення чисельності та штату працівників Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці» (далі Наказ Міжрегіонального управління №397/СХ).

Так, відповідно до наказу Міжрегіонального управління №397/СХ встановлено скоротити з 01.04.2024 чисельність працівників Міжрегіонального управління на 248 одиниць, встановивши загальну чисельність працівників Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці у кількості 99 одиниць.

Міжрегіональне управління листом від 04.03.2024 року №СХ/1/2541-24 у відповідності до статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України повідомлено первинні профспілкові організації про заплановане скорочення чисельності та штату працівників не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень.

19.04.2024 року відповідачем повідомлено Донецький обласний центр зайнятості про заплановане вивільнення працівників, відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення" шляхом подання звітності № 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в затвердженої організації виробництва і праці», форма якої затверджена Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 18 березня 2021 року № 563.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (стаття 3 Кодексу Законів про працю України).

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 Кодексу Законів про працю України).

Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» - у зв`язку з скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу» у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України, а саме розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів».

Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» надано визначення поняття профспілкового органу, відповідно до якого це - орган, створений згідно із статутом (положенням) профспілки, об`єднання профспілок, через який профспілка здійснює свої повноваження.

Судом встановлено, що позивач не є членом профспілкового органу, відповідно, у разі розірвання договору з ініціативи роботодавця попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не вимагається.

Згідно частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів.

Таким чином, вивільнення державних службовців у зв`язку з скороченням чисельності, штату працівників здійснюється шляхом персонального попередження про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів, в це й же строк надання профспілковим організаціям інформації щодо таких запланованих звільнень, при цьому, не застосовуються норми ч. 2 ст.40 Кодексу законів про працю України (звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та не застосовуються положення ч. 2 статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо врахування при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , позивач перебував на посаді головного державного інспектору відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області з 05.01.2021 року по 27.05.2024 року, інший досвід роботи відсутній.

Під час проходження державної служби присвоєно черговий 8 ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби.

За результатами оцінювання службової діяльності за 2023 рік позивач отримав позитивну оцінку.

Як встановлено судом, позивач відповідно до статті 49-2 Кодексу Законів про працю України, частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» попереджений про наступне звільнення з посади не пізніше ніж за 30 календарних днів, що підтверджується Протоколом ознайомлення державного службовця від 19.04.2024 року, попередження надіслано 19.04.2024 року на електронну адресу позивача.

Суд вказує, що чинним законодавством встановлені випадки заборони звільнення працівників у зв`язку з скороченням штату, чисельності.

На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку (стаття 119 КЗпП України).

Статтею 184 Кодексу Законів про працю України встановлено заборону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Згідно протоколу №1 засідання Комісії з питання скорочення штату та чисельності працівників Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18.04.2024 року 29 працівників не підлягають звільненню з займаних посад.

Крім того, Комісією розглянуто питання щодо визначення працівників, яким буде надано попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату та чисельності з наданням пропозицій про продовження проходження державної служби на посадах Міжрегіонального управління з урахуванням наказів Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18.04.2024 № 394/СХ «Про введення в дію штатного розпису Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на 2024 рік», наказу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18.04.2024 № 396/СХ «Про деякі питання структурних підрозділів Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці», основної інформації про посади державної служби, відповідно до проведеної повторної класифікації посад державної служби Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці та аналізу сукупності наступних критеріїв: результати оцінювання службової діяльності за 2023 рік, дата призначення в Міжрегіональне управління, стаж державної служби, ранг, освіта, та відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Враховуючи значне скорочення штату та чисельності працівників, з метою забезпечення виконання функцій покладених на відповідача, останнім приймалось рішення щодо формування професійного кадрового складу державних службовців здатного ефективно працювати, брати участь у формуванні правової демократичної держави та розбудові громадянського суспільства, адже державна служба є спеціально організованою професійною діяльністю громадян з реалізації конституційних цілей, завдань і функцій держави, яка спрямована на забезпечення результативності та ефективності державної служби функцій державної служби, спрямованих на задоволення потреб населення, забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Мета державної служби упорядкування та підвищення ефективності процесів формування й реалізації державної влади і державного управління, відповідальності за виконання повноважень за посадою.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» професійна компетентність - здатність особи в межах визначених за посадою повноважень застосовувати спеціальні знання, уміння та навички, виявляти відповідні моральні та ділові якості для належного виконання встановлених завдань і обов`язків, навчання, професійного та особистісного розвитку.

Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців (частина 1 статті 6 Закону України «Про державну службу»).

Тобто, для виконання поставлених завдань державний службовець повинен мати необхідний рівень кваліфікації, вміти в межах посади застосовувати спеціальні знання, уміння та навички.

Частиною 1 статті 42 Кодексу Законів про працю України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно частини 1, 2, 5 статті 44 Закону України «Про державну службу» результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри. Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця.

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Відповідно до додатку 9 «Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 № 640 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 № 591) досягнутий результат виконання завдань державним службовцем визначається відповідно до показників результативності, ефективності та якості роботи.

Визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань (п. 13 Порядку № 640).

Таким чином, про продуктивність праці державного службовця свідчитимуть результати оцінювання державного службовця у 2023 році.

Поняття «кваліфікація» визначене в Міжнародній стандартній класифікації професій 2008 як «здатність працівника виконувати конкретні завдання та обов`язки в рамках конкретної роботи».

Статтею 4-1 Кодексу Законів про працю України встановлено визначення поняття кваліфікації, відповідно до якого професійна кваліфікація (повна професійна кваліфікація) - це визнана або присвоєна/підтверджена суб`єктом, уповноваженим на це законодавством, та засвідчена відповідним документом стандартизована сукупність здобутих особою компетентностей та/або результатів навчання, що дає змогу здійснювати всі трудові функції, визначені відповідним професійним стандартом.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці, для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), досвід трудової діяльності, результати оцінювання державного службовця, тощо.

Верховний Суд у Постанові від 11.07.2018 року у справі № 816/1232/17 дійшов до висновку, що для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Такий аналіз може бути проведений шляхом складання відповідної довідки у довільній формі з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 824/3229/14-а, від 17.03.2020 року у справі № 826/510/16.

Поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами, тощо.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовується ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконання покладених завдань та доручень тощо.

Вказана позиція узгоджується з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі №813/1220/16.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 42 Кодексу законів про працю України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

І лише, у разі рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, сімейним - при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва, іншим категоріям.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 справа №804/3325/17 дійшов до висновку, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці і лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі № 804/3325/17, від 27.02.2020 у справі № 620/1941/19, від 01.07.2020 у справі № 620/2711/19.

Як встановлено судом, до звільнення позивач працював на посаді головного державного інспектора відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу 396/СХ у зв`язку з утворенням відділу контролю з питань праці управління інспекційної діяльності шляхом злиття відділу контролю з питань праці центрального напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області (4.1), відділу контролю з питань праці південного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області (4.2), відділу контролю з питань праці північного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області (4.3), відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області (4.4), сектору з питань впровадження та реалізації програм психосоціальної підтримки управління інспекційної діяльності у Донецькій області (4.11), відділу контролю з питань праці східного напрямку управління інспекційної діяльності у Луганській області (5.1) та сектору з питань впровадження та реалізації програм психосоціальної підтримки управління інспекційної діяльності у Луганській області запропоновано подальше проходження державної служби на посадах наступним державним службовцям: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які за результатами оцінювання за 2023 рік отримали відмінну оцінку.

Крім того, ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 займали керівні посади категорії «Б» (начальників та заступників відділу), мають більший досвід перебування на державній службі, мають вищий кваліфікаційний ранг державної служби.

Посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців (частина перша статті 6 Закону України «Про державну службу»).

Тобто, відповідачем надані пропозиції на утворені нижчі, рівнозначні посади працівникам, які мали більш високу продуктивність праці.

До категорії посад «Б» віднесені керівники та заступники керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

Натомість, позивач займав посаду державної служби, віднесеної до категорія "В", яка є іншою посадою державної служби (нижчою), не віднесеною до категорій "А" і "Б" та має вужчий обсяг повноважень.

Визначення осіб, яким пропонуються посади, не прив`язується до порядкового номеру попереджень про наступне звільнення, адже законодавством передбачається, що державний службовець звільняється у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а не на підставі черговості пропонування.

Суд вважає, що на момент попередження про наступне звільнення позивача, у відповідача була відсутня можливість запропонувати посади, у зв`язку з відсутністю у позивача професійної підготовки, професійних компетентностей для пропонування посад державної служби, наявністю осіб з більш високою кваліфікацією, продуктивністю праці, осіб, яких заборонено звільняти згідно чинного законодавства, що передбачає обов`язкове надання пропозицій для подальшої роботи.

Щодо доводу позивача про наявність вільних посад державної служби у штатному розписі, що дає можливість запропонувати відповідні посади, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» посади пропонуються відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Під професійною компетентністю мається на увазі здатність особи в межах визначених за посадою повноважень застосовувати спеціальні знання, уміння та навички, виявляти відповідні моральні та ділові якості для належного виконання встановлених завдань і обов`язків, навчання, професійного та особистісного розвитку.

З цього слідує, що у разі наявності вакантних посад у зв`язку з скороченням штату, чисельності, професійній компетентності відповідатимуть ті працівники, які перебували на аналогічних посадах державної служби до такого скорочення або мали такий досвід роботи.

Частиною 1 статті 42 Кодексу Законів про працю України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Таким чином, при наданні попереджень про наступне звільнення з наданням пропозицій про продовження проходження державної служби на посадах, Міжрегіональним управлінням враховувались вищезазначені критерії з огляду на професійну підготовку та професійну компетентність, більш високу кваліфікацію, продуктивність праці.

Натомість, тривалий безперервний стаж роботи в Міжрегіональному управління в даному випадку не є визначальним.

Відповідно до штатного розпису Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на 2024 рік, який діє з 01.04.2024 в Міжрегіональному управлінні окрім відділу контролю з питань праці наявні наступні структурні підрозділи/відділи/штатні посади: відділ гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці, відділ нагляду з питань безпеки праці східного регіону, відділ нагляду з питань безпеки праці західного регіону, відділ розслідування, аналізу, обліку виробничого травматизму та аварій, управління гірничого нагляду (що включає відділ гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості, спеціалізований відділ геолого-маркшейдерського контролю та нагляду у гірничодобувній промисловості), відділ організації документообігу та контролю, відділ юридичного забезпечення, відділ надання адміністративних послуг та ринкового нагляду, відділ бухгалтерського обліку, господарського та інформаційно-технічного забезпечення, сектор управління персоналом, посада головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, головний спеціаліст взаємодії зі ЗМІ та громадськістю.

Суд зазначає, що протягом трудової діяльності в Міжрегіональному управлінні на позивача не покладалось виконання обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця, відповідно позивач не має досвіду роботи за іншими посадами (згідно трудової книжки досвіду позивач за іншими посадами також немає), що унеможливлює застосовування спеціальних знань, умінь та навичок при виконанні роботи за посадою, порівняльно з особами які працювали на таких посадах, мали відповідний досвід протягом своєї трудової діяльності.

Проаналізувавши Протокол №1 з додатком, суд вказує, щодо рішення щодо запропонування проходження державної служби в Міжрегіональному управлінні прийнято, в тому числі, відповідно до професійних компетентностей, з цього слідує, що продовжили свою службову кар`єру ті працівники, які мали необхідні навички, уміння, тощо за посадами, фактично, ці працівники працювали на таких посадах в Міжрегіональному управлінні до скорочення щтату та чисельності, мали відповідний досвід.

Таким чином, на момент попередження про наступне звільнення позивача, посади в інших відділах не могли бути запропоновані позивачу з огляду на відсутність професійної підготовки, кваліфікації необхідної для виконання поставлених завдань, відсутністю необхідного досвіду, навичок та вмінь за посадою.

Враховуючи наведене, відповідачем не запропоновано державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби у зв`язку з наявністю осіб, які мали необхідну професійну підготовку, професійні компетентності, більш високу кваліфікацію, продуктивність праці.

Крім того, суд зазначає наступне.

Згідно списків вакантних посад (інформація надається з інформаційної системи управління людськими ресурсами в державних органах збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо державних службовців, інших працівників державних органів, що формується (створюється) та використовується для забезпечення функціонування централізованої бази даних державних службовців, інших працівників державних органів, а також для задоволення потреб щодо автоматизації та цифровізації процесів, пов`язаних із виконанням функцій з питань управління персоналом, положення про яку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 р. № 1343) станом на дату видання наказу про звільнення позивача (20.05.2024), на дату звільнення з посади (27.05.2024) були наявні вакантні посади категорії «Б», а саме: начальники, заступники відділів, посада завідувача сектору, що є вищими посадами державної служби (позивач займав посаду категорії «В»), посада старшого інспектора, яка не є посадою державної служби, посада головного спеціаліста відділу гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості.

Відповідно до ч. 2 статті 6 Закону до категорія "Б" належать посади: керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів. До категорії "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Відповідно, посада за категорією «Б» є вищою посадою державної служби, ніж посада державної служби категорії «В».

Згідно пунктів 1.1, 1.3 посадової інструкції старшого інспектора відділу гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості Міжрегіонального управління, старший інспектор є працівник відділу, призначення на посаду старшого інспектора та звільнення з посади відбувається з дотриманням чинного законодавства про працю.

Тобто, посада старшого інспектора відділу гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості не є посадою державної служби. Україна як член міжнародного співтовариства бере участь у діяльності зі створення сприятливого для матерів та дітей середовища, в якому гідний розвиток і захист їх прав забезпечується з дотриманням принципів демократії, рівності, миру, соціальної справедливості з урахуванням моральних засад та традиційних цінностей українського суспільства.

Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається. Посада головного спеціаліста відділу гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості не могла бути запропонована позивачу, з огляду на те, що ОСОБА_12 , яка є одинокою матір`ю (інформація викладена у Протоколі №1) і не підлягає звільненню з посади з ініціативи суб`єкта призначення, на підставі повідомлення про скорочення штату і чисельності від 19.04.2024 року №152 запропоновано продовжити проходження державної служби на посаді головного спеціаліста відділу гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості управління гірничого нагляду на період відсутності ОСОБА_13 або як виняток старшого інспектора відділу гірничого контролю та гірничотехнічного нагляду у вугільній промисловості.

Станом на дату звільнення позивача, таку пропозицію відповідачем не було відкликано та ОСОБА_12 згоду на переведення не надано.

Враховуючи, що на момент звільнення позивача була відсутня можливість запропонувати рівнозначні, нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, суд вважає, що позивач правомірно звільнений з посади на підставі п. 1 ч. 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади) відповідно до Наказу від 20.05.2024 року №249-СХ-К.

Вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його.

Крім того, як встановлено судом, позивач попереджений щодо звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» на підставі Попередження про наступне звільнення від 19.04.2024, на момент попередження, видачі наказу про звільнення, звільнення з посади, була відсутня можливість запропонувати посади позивачу відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей, та у зв`язку з наявністю працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, осіб, які не підлягають звільненню.

Оскільки, приймаючи наказ про звільнення позивача з посади головного державного інспектора відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області, суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надані суду належні докази правомірності винесення наказу, який оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про державну службу», Кодексом Законів про працю України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці (, юридична адреса: 85302, Донецька обл., м. Покровськ, вул.Прокоф`єва, 82) про визнання протиправним та скасування наказу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 20.05.2024 року №249/СХ-К, поновлення на посаді - головний державний інспектор відділу контролю з питань праці західного напрямку управління інспекційної діяльності у Донецькій області з 28.05.2024 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко