Справа № 120/1891/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 липня 2024 р. Справа № 120/1891/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Однак, відповідач в листі від 01.01.2024 відмовив у наданні такої відстрочки з підстав наявності працездатної матері, на яку відповідно до закону покладено обов`язок утримувати непрацездатну доньку ОСОБА_2 , та, при цьому, не наданням позивачем жодних документів з яких можна було б встановити непрацездатність матері ОСОБА_2 .

Ухвалою від 21.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.03.2024 (зареєстровано 08.03.2024) через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 (як юридична особа, структурним підрозділом якої є ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заперечив щодо задоволення позову ОСОБА_3 та вказав про наступне.

За наслідком розгляду пакету документів, наданих позивачем, листом № 17 від 01.01.2024, повідомлено ОСОБА_3 про відмову у наданні відстрочки на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку із наявністю у його дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, інших працездатних осіб, зобов`язаних згідно закону утримувати її.

11.03.2024 (зареєстровано 12.03.2024) через систему "Електронний суд" представником позивача до суду надано відповідь на відзив, у якій він заперечує проти поданого представником ІНФОРМАЦІЯ_4 відзиву на адміністративний позов. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не є юридичною особою, що бере участь у справі.

Окремо заперечує щодо доводів, висловлених у відзиві на адміністративний позов. А саме те, що батько дружини позивача ОСОБА_4 є особою пенсійного віку, отже, є непрацездатним. Відповідно, у дружини ОСОБА_4 громадянки ОСОБА_5 наявний обов`язок щодо утримання свого чоловіка в силу приписів ст. 75 Сімейного кодексу України, за аналогією з ситуацією позивача та його дружини. У зв`язку з цим, зауважує, що оскільки позивач залишається єдиною особою, яка може здійснювати утримання своєї дружини, тому він набув право на отримання відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю.

Водночас, відносно повноважень ІНФОРМАЦІЯ_6 у цій справі та надання ним відзиву на адміністративний позов, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 43 КАС України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Відповідно до частини 1 статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частини 3 статті 55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Як встановлено із матеріалів справи ОСОБА_1 звертався із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 та керівником відділу надано відповідь, тобто останній наділений певними повноваженнями. Відтак враховуючи, що керівник відділу може представляти відповідача в порядку самопредставництва, останній не позбавлений можливості подати відзив.

У зв`язку із зазначеним, суд до уваги зазначений відзив не приймає, оскільки центр не є стороною у справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про ведення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.202022 строком на 30 діб у зв`язку із збройною агресією рф по відношенню до України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Воєнний стан та загальну мобілізацію продовжено на момент прийняття рішення у цій справі.

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , якій встановлена III група інвалідності, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 та довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 252398 від 14.09.2021 року

Позивач проходив військову службу за мобілізацією, на особливий період, та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 29.11.2023 року № 98-РС був звільнений з військової служби у запас через сімейні обставини, а саме на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Після звільнення з військової служби позивач 04.12.2023 року став на військовий облік у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому 07.12.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із наявністю дружини з інвалідністю III групи.

Також до заяви, позивачем було долучено: - нотаріально завірену копію військового квитка; - нотаріально завірену копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; - витяг з наказу про звільнення із військової служби; - нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб; - нотаріально завірену копію довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_6 , від 28.09.2023 серії 12ААГ № 677550, яким підтверджується група інвалідності - третя, причина - інвалідність з дитинства; - нотаріально завірену копію свідоцтва про народження дитини; - нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_2 ; - нотаріальну заяву від ОСОБА_2 , у якій зазначається, що вона є особою з інвалідністю, перебуває у шлюбі із позивачем, проживає з ним однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 та має малолітню доньку, яка проживає з ними; - витяг з реєстру територіальної громади.

За результатами розгляду заяви позивача про надання відстрочки, відповідач листом від 01.01.2024 року за вихідним № 17 відмовив позивачу у оформлені відстрочки на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки у ОСОБА_2 (дружини позивача) є працездатна мати - ОСОБА_5 , яка згідно закону зобов`язана утримувати свою непрацездатну доньку, а позивач, будучи заявником, не надав відповідачу підтвердження непрацездатності ОСОБА_5 чи неможливості останньою здійснювати утримання своєї непрацездатної доньки.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 ст. 38 Закону № 2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (Закон № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації встановленні статтею 22 Закону № 3543-XII.

Згідно з абзацом 1 частини 1 вказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону № 3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому, статтею 23 Закону № 3543-XII для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з абзацом 11 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

З 05.01.2023 механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначає "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 № 1487.

Відповідно до пункту 2 "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 "Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (додаток 2 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів") призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

З урахуванням зазначеного, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 19 "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 4 "Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.

Таким чином, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом.

Тобто, порушення позивачем вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Пунктом 8 Положення № 154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Приписами пункту 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Як судом встановлено з матеріалів справи, у грудні 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про надання відстрочки від призову за мобілізацією у зв`язку з тим, що його дружина є особою з інвалідністю 3 групи. До заяви позивач додав, зокрема, копію паспорта, копію паспорта дружини, витяг з реєстру територіальної громади, копію довідки до акту огляду МСЕК та нотаріальну заяву від дружини.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_8 від 01.01.2024 № 17 повідомлено позивача про те, що згідно з наданими документами та заявою про уточнення облікових даних у дружини є батьки, на яких згідно зі ст. 198 Сімейного кодексу України покладається обов`язок утримувати свою непрацездатну доньку. При цьому заявником жодних документів, що підтверджували б непрацездатність матері дружини позивача чи неможливість здійснювати утримання своєї непрацездатної доньки ОСОБА_2 , не було надано.

Окремо повідомлено, що для можливості оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації належним чином, ОСОБА_7 необхідно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_8 з усіма документами, що підтверджували б його право на відстрочку згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На думку позивача, оскільки на відповідача законом покладено обов`язок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, враховуючи наявність у останнього достатніх підстав для оформлення відстрочки та можливість відповідача її оформити, існують законні підстави для визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо неоформлення такої відстрочки.

Отже, предметом позову у цій справі є оскарження відмови у наданні відстрочки від призову ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Оскільки, відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Тобто, спір між сторонами виник щодо застосування абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зі змісту вказаної норми, зокрема, встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації ті військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

При цьому, відмовляючи у оформленні відстрочки від призову на військову службу, відповідач вважає, що в силу положень статті 198 Сімейного кодексу України наявність у дружини ОСОБА_2 працездатних батьків, а саме матері ОСОБА_5 , 1966 р.н., свідчить про обов`язок утримувати свою повнолітню доньку та, відповідно, про відсутність у ОСОБА_1 права на відстрочку від мобілізації.

В той же час, суд зауважує, що в межах цього спору відповідач не заперечує факт наявності у дружини позивача статусу особи з інвалідністю ІІІ групи.

Водночас, як встановлено з матеріалів справи, згідно із заявою ОСОБА_1 від 06.12.2023 року про надання відстрочки згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та наданих до заяви документів, комісією з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дружиною позивача та має III групу інвалідності.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.07.1991 року батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 є працездатною особою за загальним правилом.

Враховуючи зазначене суд звертає увагу, що відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

При цьому, слід наголосити, що відповідно до п. 16 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" міститься визначення, що працездатні особи - особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

Згідно абз. 17 ст. 1 Закону України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне срахування", визначено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Отже, враховуючи, що позивачем при зверненні до відповідача із заявою від 06.12.2023 про надання відстрочки не було надано жодних документів, що підтверджували б непрацездатність ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та, відповідно до закону, зобов`язана утримувати свою непрацездатну доньку, або підтвердження неможливості ОСОБА_5 здійснювати утримання ОСОБА_2 .

Тому, виходячи з наданих позивачем документів та враховуючи положення абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також приймаючи до уваги те, що у непрацездатної дружини є працездатна мати, яка зобов`язана утримувати свою непрацездатну доньку, відповідач правомірно відмовив у оформленні відстрочки ОСОБА_1 .

Окремо слід зауважити відносно доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, стосовно того, що на ОСОБА_5 , 1966 р.н., яка є матір`ю дружини позивача, відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України, покладено обов`язок з матеріального утримання чоловіка, який є особою пенсійного віку. З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 75 Сімейного кодексу України, унормовано, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 76 Сімейного кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

При цьому, абз. 2 ч. 4 ст. 76 Сімейного кодексу, визначено, що право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи документи, суд зазначає, що згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища виданого 18.06.2023 № 6, з якого слідує, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.01.2020 у справі № 147/491/19 шлюб між ОСОБА_9 , та ОСОБА_2 - розірвано.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.

Як судом встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , управлінням Пенсійного фонду видано 12.03.2028 пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 .

Таким, чином, підсумовуючи зазначене, суд наголошує, що шлюб між батьками дружини позивача, розірвано у 2020 році, тобто більше чотирьох років (на момент вирішення справи по суті), а також ОСОБА_4 (батько), отримує регулярну грошову виплату (у розрахунку на місяць), тобто пенсію.

Суд зауважує, що позивачем, а ні до матеріалів справи, а ні до заяви від 06.12.2023 не було надано жодного документу який би свідчив, що мати ОСОБА_2 утримує або за нею зберігається саме обов`язок утримання, колишнього чоловіка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, не має можливості утримувати непрацездатну доньку ОСОБА_2 .

В контексті наведених норм та встановлених фактичних обставин, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо обов`язку утримання ОСОБА_2 колишнього чоловіка, тому суд до уваги їх не приймає.

У зв`язку із чим суд зауважує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - лежить саме на такій особі.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що відповідач, відмовляючи у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", діяв обґрунтовано, у відповідності до положень норм чинного законодавства.

З підстав зазначено, суд зазначає що вимоги заявлені ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, відповідач діяв відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З підстав того, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Рішення суду сформовано: 15.07.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна