Справа № 463/3478/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 рокусправа № 463/3478/24

зал судових засідань №12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника відповідача Арендач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) звернулось до Личаківського районного суду м.Львова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2024 №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, якою накладено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штраф у розмірі 142316 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на таке. Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_1 11.04.2024 прийнято постанову № 3 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою встановлено, що 03.04.2024 о 01 год. 40 хв. в пункті пропуску для залізничного сполучення «Львів» під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі № 716 сполученням «Перемишль-Львів-Київ» у вагоні №4 виявлено особу без належних документів для в`їзду в Україну. Зокрема, громадянка Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 пред`явила на паспортний контроль ідентифікаційну картку громадянина Федеративної Республіки Німеччина серії L3G460R9Z, видану 29.10.2020 та дійсну до 28.10.2030, яка не дає права на перетинання державного кордону України.

Позивач вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати. В позовній заяві зазначає, що протокол про правопорушення пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 03.04.2024 № 440239 не відповідає вимогам статті 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та складений з порушення чинного законодавства України, а саме не на відповідну особу. Зазначає, що вагон № 4 потягу № 416 сполученням «Київ-Львів-Перемишль» у якому нібито було виявлено особу, яка пред`явила на паспортний контроль ідентифікаційну картку громадянки Федеративної Республіки Німеччина серії L3G460R9Z, обслуговував інший стюард ніж той, який вказаний в постанові, що підтверджується поясненнями самого старшого стюарда ОСОБА_3 . Отже, старший стюард ОСОБА_3 , на якого складено протокол від 03.04.2024 № 440239, не допускав у підзвітній йому вагон осіб без документів, необхідних для в`їзду до держави прямування. Також звертає увагу, що у графі свідки правопорушення зазначено двох осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до рапорту, який надісланий на адресу позивача з протоколом від 03.04.2024 № 440239, ОСОБА_4 є працівником прикордонної службі відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а відповідно до акту відмови від підпису громадянки Федеративної Республіки Німеччина ENES IRINA, ОСОБА_5 є також працівником прикордонної служби, оскільки в акті зазначене адреса місця проживання АДРЕСА_2 за якою знаходиться ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ). Дані особи не можуть бути залучені як свідки, оскільки щодо їх неупередженості є сумніви. Відтак є підстави вважати, що протокол від 03.04.2024 № 440239 є фіктивним.

Крім того зазначає, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» не уповноважувало старшого стюарда ОСОБА_3 підписувати протокол та бути присутнім як представник залізниці при розгляді справи про правопорушення і відповідно відсутні підстави вважати його представником залізниці, яка є перевізником.

Також вказує, що можливо припустити, що у особи ENES IRINA під час перетинання державного кордону був наявний закордонний паспорт, що дає право на перетин державного кордону, а відтак правових підстав для складання протоколу про правопорушення пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень у працівників прикордонного загону не було. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2024 позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови передано на розгляд Львівського окружного адміністративного суду.

Справа №463/3478/24 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 21.05.2024.

Ухвалою від 27.05.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 07.06.2024 подав відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Зазначає, що протокол від 03.04.2024 №440239 був складений на юридичну особу, а саме - «Акціонерне товариство «Українська залізниця»», яка здійснює міжнародні пасажирські перевезення та забезпечує перевезення осіб потягом №716 сполученням «Перемишль-Львів-Київ»), а не на фізичну особу ОСОБА_3 . Також зазначає, що із врахуванням вимог статті 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення. Тому, зазначений протокол складено саме у присутності ОСОБА_3 , оскільки він був старшим стюардом (дана інформація підтверджується поіменним списком на залізничний персонал, виїжджаючий на прикордонну станцію поїздом №715/716 та поясненнями безпосередньо ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи).

Щодо можливих припущень позивача, що у громадянки Федеративної Республіки Німеччини, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім ідентифікаційної картки був наявний закордонний паспорт, що дає право на перетинання державного кордону, відповідач вважає такі безпідставними, оскільки під час здійснення прикордонного контролю остання пред`явила лише ідентифікаційну картку громадянина Федеративної Республіки Німеччина серії L3G460R9Z, видану 29.10.2020. Вказує, що перевізник був зобов`язаний перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції у Перемишлі) перевірити у пасажира, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника та надає право на перетинання державного кордону України.

Також зазначає, що позивачем не виконано обов`язок перевірити саме наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, а не їх справжність. Оскільки ідентифікаційна картка громадянина Федеративної Республіки Німеччина серії L3G460R9Z від 29.10.2020 не є документом, що надає право на в`їзд в Україну.

Всі процесуальні документи, а саме: рішення про відмову в перетинанні державного кордону України відносно громадянки Федеративної Республіки Німеччина ENES IRINA, пояснення представника AT «Українська залізниця», рапорти військовослужбовців НОМЕР_2 прикордонного загону, свідчать саме про те, що в особи були відсутні документи, що надають право на перетинання державного кордону України. Просив відмовити у задоволенні позову.

Також від відповідача 28.06.2024 надійшли додаткові пояснення. Представник відповідача додатково зазначив, що відповідно до пункту 2 Порядку №811 документом, необхідним пасажирам (громадянам України, іноземцям та особам без громадянства) для в`їзду в Україну та до іноземних держав, якщо інше не передбачено законодавством або міжнародними договорами України, є виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН паспортний документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд до держави або виїзд з неї і визнаний Україною. Пунктом 5 Порядку №811 визначено, що Адміністрація Держприкордонслужби забезпечує у межах своїх повноважень надання органам охорони державного кордону, Мінінфраструктури інформації про документи, необхідні пасажирам для в`їзду в Україну та до іноземних держав (в т.ч. для громадян Федеративної Республіки Німеччина). Відповідно до наданої інформації документами, які необхідні громадянам Федеративної Республіки Німеччина для в`їзду в Україну є: паспорт громадянина для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, проїзний документ дитини, посвідчення особи моряка, проїзний документ для іноземців, проїзний документ біженця, проїзний документ особи без громадянства. Враховуючи вищезазначене, ідентифікаційна картка громадянина Федеративної Республіки Німеччини не є необхідним (відповідним) документом, який надає право на перетинання державного кордону на в`їзд в Україну.

Позивач участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

03 квітня 2024 року, о 01 годині 40 хвилин, в пункті пропуску для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» відділу прикордонної служби «Львів» під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №716 сполученням «Перемишль-Львів-Київ» (виконується перевізником - Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні №4 виявлено одну громадянку Федеративної Республіки Німеччини без належних документів для в`їзду в Україну. А саме, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пред`явила на паспортний контроль ідентифікаційну картку громадянина Федеративної Республіки Німеччини серії L3G460R9Z від 29.10.2020, дійсну до 28.10.2030, яка не дає права на перетинання державного кордону України.

03 квітня 2024 року стосовно вищевказаної особи - пасажира, на підставі ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноваженим представником Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в пропуску через державний кордон при в`їзді в Україну, у зв`язку із відсутністю дійсного паспортного документа, який надає право на перетинання державного кордону України.

Цього ж дня посадовою особою НОМЕР_2 прикордонного загону складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440239.

11.04.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_1 винесено постанову № 3 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою на ПАТ «Українська залізниця» накладено штраф у розмірі 142316,00 грн за вчинення правопорушення передбаченого частиною 1 статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на органи та посадових осіб Держприкордонслужби України серед іншого покладено обов`язок запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил; здійснення самостійно або у взаємодії з органами Національної поліції і органами Служби безпеки України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами чи територіальними підрозділами в межах контрольованих прикордонних районів контролю за дотриманням іноземцями та особами без громадянства, а також біженцями, особами, які потребують додаткового захисту, та особами, яким надано притулок в Україні, установлених правил перебування на її території.

Підпункт 1 ч.1 ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 передбачає, що в`їзд на територію України та виїзд з території України для іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Угодою між Україною та Європейським Співтовариством про спрощення оформлення віз передбачено, що іноземці та особи без громадянства, а також громадяни України прямують до країн-членів ЄС по безвізовому режимі (90 днів протягом 180 днів) за наявності закордонного паспорта (біометричного паспорта або закордонного паспорта старого зразка, термін дії ще якого не закінчився).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про залізничний транспорт» №273/96-ВР від 04.07.1996, залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо; залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ «Укрзалізниця»), утвореного відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Згідно з ст. 221 Закону України «Про залізничний транспорт», під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ від 10.01.2002 року, цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Згідно з ст.1 вказаного Закону, підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.

Звернення пасажира, який є іноземцем або особою без громадянства, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про надання притулку в порядку, встановленому законом, не звільняє перевізника від відповідальності, передбаченої цим Законом за перевезення чи спробу перевезення такого пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Перевізник звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, якщо доведе, що документи, надані йому пасажиром перед початком міжнародного пасажирського перевезення, дали йому достатні підстави вважати, що пасажир мав документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, транзиту.

Згідно з п. 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 за №310/13577, посадка в поїзд осіб, здійснюється за такими документами, що посвідчують особу: паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства.

Статтею 9 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено перелік документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання; осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України, - за посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон; іноземців та осіб без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, - за проїзним документом для виїзду за кордон.

Таким чином, позивач, як перевізник, зобов`язаний був перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції Перемишль) перевірити у пасажира, а саме ENES IRINA 29.10Л971 року народження, наявність паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту.

Суд також зазначає, що перелік документів, які необхідні для перетинання державного кордону для в`їзду в Україну передбачений Порядком забезпечення надання перевізникам, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, та органам охорони державного кордону інформації про документи, необхідні пасажирам для в`їзду в Україну та до іноземних держав, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 року №811 (далі - Порядок №811).

Відповідно до пункту 2 Порядку №811 документом, необхідним пасажирам (громадянам України, іноземцям та особам без громадянства) для в`їзду в Україну та до іноземних держав, якщо інше не передбачено законодавством або міжнародними договорами України, є виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН паспортний документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд до держави або виїзд з неї і визнаний Україною.

Пунктом 5 Порядку №811 визначено, що Адміністрація Держприкордонслужби забезпечує у межах своїх повноважень надання органам охорони державного кордону, Мінінфраструктури інформації про документи, необхідні пасажирам для в`їзду в Україну та до іноземних держав, в тому числі для громадян Федеративної Республіки Німеччина.

Документами, які необхідні громадянам Федеративної Республіки Німеччина для в`їзду в Україну, є: паспорт громадянина для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, проїзний документ дитини, посвідчення особи моряка, проїзний документ для іноземців, проїзний документ біженця, проїзний документ особи без громадянства.

Враховуючи вищезазначене, ідентифікаційна картка громадянина Федеративної Республіки Німеччини не є необхідним (відповідним) документом, який надає право на перетинання державного кордону на в`їзд в Україну.

Отже, подана громадянкою Німеччини ENES IRINA ідентифікаційна картка не є паспортним документом та відповідно до ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п. 2 постанови КМУ від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» не дає право на в`їзд в Україну.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» посадовою особою відповідного органу охорони державного кордону України, яка виконує функції із здійснення прикордонного контролю, про вчинення правопорушення складається протокол. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» посадова особа органу охорони державного кордону України, уповноважена накладати штрафи, приймає відповідне рішення протягом п`ятнадцяти днів після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи. Рішення оформляється постановою відповідної особи.

Суд зазначає, що перевізником ПАТ Українська залізниця не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст.1 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень та ст.22-1 Закону України Про залізничний транспорт.

Позивач у позовній заяві вказує, що працівники АТ «Українська залізниця» дотримувались і діяли у відповідності до вимог пунктів 2.5 та 2.6 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Міністерства транспорту та зв`язку України 06.10.2009 №745/926/1032, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 року за №1036/17052 (далі - Технологія).

Однак, ця Технологія застосовується безпосередньо під час здійснення прикордонного та митного контролю пасажирських поїздів міжнародного сполучення у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення і спрямована на удосконалення рівня взаємодії органів охорони державного кордону та митних органів, структурних підрозділів залізничного транспорту України, дотримання графіку руху пасажирських поїздів, скорочення часу проведення прикордонного та митного контролю осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Також позивачем зазначено, що преамбулою ЗУ «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» визначено, що цей закон встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Проте, позивачем не здійснено обов`язок перевірити саме наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, а не їх справжність. Оскільки, як вже зазначалось, ідентифікаційна картка громадянина Федеративної Республіки Німеччина серії L3G460R9Z, видана 29.10.2020, не є документом, що надає право на в`їзд в Україну.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2024 року №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями та накладення на Публічне акціонерне товариство Українська залізниця штрафу у розмірі 142316,00 грн. суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для її скасування.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 08.07.2024.

Суддя Р.І. Кузан