Справа № 440/6254/24
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року Справа № 440/6254/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути ОСОБА_1 належний йому військовий квиток.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що восени 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем його обліку, було направлено на проведення медичного огляду ВЛК, в ході якого Протоколом № 156 від 29.11.2022 року його було визнано непридатним до військової служби на підставі ст. 42а, ст. 61в графи ІІ розладу хвороб, таблиці додаткових вимог, з виключенням з військового обліку. На підставі Протоколу № 156 від 29.11.2022 року Військово-лікарська комісія видала довідку № 1/3/1/5968 від 05.08.2022 року. Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 було вилучено військовий квиток для внесення до нього записів за результатом уточнення облікових даних про стан здоров`я ОСОБА_1 . Однак його не було повернуто з відповідним записом згідно проведеної ВЛК та повідомлено, що його видадуть трішки пізніше.

На неодноразові звернення позивача військовий квиток йому повернуто не було, що мало наслідком звернення позивача до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14.06.2024 судом отримано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 направлявся для проходження медичного огляду до військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_7 . По завершенню ВЛК встановлений висновок: "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку". Проте цей висновок не був погоджений обласною ВЛК. 01 лютого 2024 року документи, які посвідчують висновок ВЛК, вилучені на підставі ухвали слідчого судді Октябрського району м. Полтави Савченка А.Г. від 24.01.2024 у справі №554/7569/23. 15 грудня 2023 року позивач направлений для проходження ВЛК повторно за його згодою для підтвердження первинного висновку ВЛК. Проте ВЛК він не пройшов. Без висновку ВЛК посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_8 не можуть здійснити відповідні записи у військовому квитку. Тому військовий квиток позивачу без належного оформлення не видається.

17.06.2024 судом отримано відповідь на відзив, у якому представник позивача зауважує, що відповідачем не надано доказів про наявність підстав для обов`язкового перегляду, скасування та не затвердження висновку ВЛК, оформленого довідкою № 1/3/1/5968, згідно Протоколу № 156 від 29.11.2022 року. Також, відповідачем не надано жодного письмового підтвердження щодо вжиття ним заходів для направлення висновку ВЛК про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку на погодження обласній ВЛК, за умови, якщо, на думку відповідача, таке погодження мало місце бути.

Також представник позивача звертав увагу на те, що на даний час ОСОБА_1 не може виконувати вимоги закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: обов`язок мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, саме через бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 , що полягає у неповерненні йому його військового квитка.

На думку представника позивача, доводи відзиву ІНФОРМАЦІЯ_8 в частині неможливості повернення ОСОБА_1 його військового квитка у зв`язку з відмовою позивача у такій видачі військово-облікового документа без вчинення відповідних записів у ньому є неспроможними, оскільки позивач не вимагає вчинення таких записів у військовому квитку, а лише просить видати йому його військово-обліковий документ.

Крім того, порушення військовозобов`язаними правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом та не може бути підставою для відмови у видачі військового квитка військовозобов`язаному під час мобілізації, на який позивач має право відповідно до закону.

Також представник позивача зауважує, що відповідачі у відзиві посилаються на те, що висновок ВЛК про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку (довідка № 1/3/1/5968 від 05.08.2022 року) було направлено до «вищестоящих» (обласної) ВЛК. Однак, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.01.2024 року у справі № 554/7569/23 було надано дозвіл слідчому для проведення обшуку в приміщеннях ІНФОРМАЦІЯ_8 та його структурних підрозділах: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Отже, зазначене дає підстави для висновку, що медична документація ОСОБА_1 (довідка № 1/3/1/5968 від 05.08.2022 року) нікуди не відправлялась і може залишатись у його особовій справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

29.11.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем його обліку, було направлено на проведення медичного огляду ВЛК, в ході якого Протоколом № 156 від 29.11.2022 року його було визнано непридатним до військової служби на підставі ст. 42а, ст. 61в графи ІІ розладу хвороб, таблиці додаткових вимог, з виключенням з військового обліку.

На підставі Протоколу № 156 від 29.11.2022 року Військово-лікарська комісія видала довідку № 1/3/1/5968 /а.с. 15-16/.

Водночас, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 було вилучено військовий квиток для внесення до нього записів за результатом уточнення облікових даних по стан здоров`я ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 неодноразово особисто та через представника звертався до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявами про повернення йому військового квитка /від 18.12.2023, а.с. 18, від 24.04.2024, а.с. 19-21, від 16.05.2024, а.с. 22/.

Військовий квиток йому повернуто не було, натомість протоколом обшуку від 01.02.2024, проведеного старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000611 в ІНФОРМАЦІЯ_5 було виявлено та вилучено, зокрема, довідку ВЛК з додатками (без медичної документації) за період з 13.10.2022 по 30.11.2022 стосовно ОСОБА_1 .

Позивач не погодився із неповерненням йому військового квитка та звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Порядок видачі, зберігання та знищення військових квитків врегульовано Порядком видачі, зберігання та знищення військових квитків осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 10.04.2017 № 206 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 1 розділу І Порядку військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до статті 3 розділу І Порядку видача військових квитків військовозобов`язаним проводиться Р(М)ВК за місцем їх перебування на військовому обліку на підставі заяви про видачу військового квитка. Військові квитки видаються під особистий підпис у відомості видачі військових квитків (тимчасових посвідчень) Р(М)ВК.

З метою удосконалення військового обліку військовослужбовців та військовозобов`язаних рядового, сержантського, старшинського складу, офіцерів запасу Указом Президента України від 30 грудня 2016 року № 582/2016 затверджено Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - Положення про військовий квиток)

За приписами частини 6 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб`єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

У свою чергу, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею такого права, що унеможливлює одержання особою того, на що вона може розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Тобто, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків такої особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

В даному випадку втручання державного органу у спірних правовідносинах переслідує законну мету.

Проте, на думку суду, таке втручання, з-поміж, встановленого законом і задля суспільного інтересу, має досягти "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та умовами захисту основних прав людини.

У спірних правовідносинах, на думку суду, неможливість використовувати військовий квиток має наслідком суттєве обмеження прав позивача, що є надмірним тягарем, який є непропорційним легітимній меті такого втручання.

Водночас суд враховує, що відповідачами суду не надано доказів неможливості повернення йому військового квитка (направлення його документів до ВЛК вищого рівня, прийняття ВЛК вищого рівня рішень щодо позивача), при тому, що з моменту вилучення у позивача військового квитка до моменту вилучення документації слідчим у відповідача було достатньо часу для усунення тих недоліків, що, за твердженням відповідача позбавляли його можливості повернути військовий квиток позивачу .

На думку суду, порушення військовозобов`язаним правил військового обліку має наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності, а не неповернення йому військового квитка.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відтак підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з позовом у цій справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача .

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 19.02.2021 у справі № 820/3072/18.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу ним надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги серії ВІ № 1220113, договір про надання правничої допомоги від 26.04.2024, додаткову угоду № 2, акт прийому - передачі наданих послуг від 21.05.2024.

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі у розмірі 5000,00 грн.

Зокрема, судом враховано, що заявлена позивачем правнича допомога у розмірі 10000,00 грн охоплює складення та направлення адвокатського запиту та проведення досудової роботи, тобто включає дії, безпосередньо не пов`язані з розглядом справи в суді.

Натомість відшкодування витрат, не пов`язаних з судовим розглядом справи Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено, у зв`язку із чим судом зменшено заявлену до відшкодування суму витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути ОСОБА_1 військовий квиток.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко