Справа № 320/11525/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року № 320/11525/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 879988 від 20.05.2008 ВДВС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві ВП № 5539346 вик. Назарчук Р.М. та вилучити обтяження № 7333870 з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження №5539346 при примусовому виконанні виконавчого листа №1-92 від 20.11.2007 виданого Подільським районним судом м. Києва про конфіскацію усього майна засудженого ОСОБА_1 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №879988 від 20.05.2008 ВДВС Деснянським районним управлінням юстиції у м. Києві на підставі якої було внесено П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 7333870.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження: арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 7333870 зареєстровано: 05.06.2008 15:18:14 за № 7333870 реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, 02222, м. Київ, вул. Закревського Миколи, 47, , 515-58-82; підстава обтяження: постанова, аа879988, 20.05.2008, ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, вик. Назарчук Р.М. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно - власник: ОСОБА_1 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові дані: НОМЕР_1 з-269 від 05.06.2008 р. заявник: ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

28.02.2024 року позивач подав до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про зняття арешту з усього майна в межах ВП № 5539346 на яку надано відповідь, що для зняття арешту з усього майна необхідно звернутися у відповідності до п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», до суду. Також у відповіді повідомлено, що на виконанні перебував виконавчий лист від 20.11.2007 №1-92 про конфіскацію усього майна засудженого ОСОБА_1 (ВП №5539346). 03.12.2007 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 22.09.2008 винесено постанову про повернення виконавчого документу до суду. Додатково зазначено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік.

Позивач вважає, що відділ формально поставився до розгляду заяви від 28.02.2024, не з`ясував всі фактичні дані та надав шаблонну відповідь без зняття арешту з усього майна в межах ВП №5539346.

Зазначає, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , станом на 20.09.2022 року зареєстрованими у відділі не значаться та на виконанні не перебувають.

Враховуючи постанову Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17, в якій зазначається, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, яка порушує права громадян позивач просить скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2008 року серії АА 879988.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі № 320/11525/24 та призначено розгляд справи провести без повідомлення учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) з урахуванням приписів статті 287 КАС України.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами про доставку документів в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача та телефонограмою про повідомлення позивача.

Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 у строк встановлений судом не подав, проте надав пояснення в яких зазначив, що після перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні перебував виконавчий лист № 1-92 від 20.11.2007 про конфіскацію усього майна засудженого ОСОБА_1 (ВП № 5539346).

03.12.2007 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 22.09.2008 винесено постанову про повернення виконавчого документу до суду.

Зазначено, що статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений алгоритм дій підчас виконання рішення про конфіскацію майна. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Також повідомлено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив:

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 310057880 від 16.09.2022 року має тип обтяження: арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 7333870), який зареєстровано: 05.06.2008 п`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови аа879988 від 20.05.2008 ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, вик. Назарчук Р.М.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2007 року у справі 1-92-07 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину і призначено відповідне покарання.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2007 року у справі № 1-92-07 залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 23.10.2007 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2007 року в частині призначення покарання скасовано та призначено інше покарання, зокрема конфіскація всього майна, яке є власністю ОСОБА_1

Подільським районним судом м. Києва 20.11.2007 року видано виконавчий лист № 1-92 щодо конфіскації усього майна засудженого ОСОБА_1 на користь держави.

03.12.2007 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 5539346 щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Подільським районним судом м. Києва 20.11.2007 року № 1-92 щодо конфіскації усього майна засудженого ОСОБА_1 на користь держави.

20.05.2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Назарчуком Русланом Миколайовичем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна.

Листом від 12.02.2024 № 5539346 Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив ОСОБА_1 , що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , станом на 20.09.2022 року зареєстрованими у відділі не значаться та на виконанні не перебувають. Разом з тим повідомлено, що на виконанні перебував виконавчий лист від 20.11.2007 № 1-92 про конфіскацію усього майна засудженого ОСОБА_1 (ВП №5539346). 03.12.2007 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 22.09.2008 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу до суду. Додатково повідомлено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік. Окремо зазначено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна можете звернутися у відповідності до п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», до суду.

Подільський районний суд м. Києва листом від 15.02.2024 року № 1-92/07 повідомив ОСОБА_1 , що згідно акту знищення кримінальних справ за 2007 рік, справа № 1-92/07 по обвинуваченню ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 знищена, в архіві суду зберігається: вирок Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2007 року, вирок Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2007 року та ухвала Верховного Суду України від 23.10.2007 року.

28.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна.

Листом від 28.02.2024 № 5539346 Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна повідомив аналогічну інформацію, яка була викладена виконавчою службою в листі від 12.02.2024 № 5539346.

Вважаючи постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем 22.09.2008 року винесено постанову про повернення виконавчого документу до суду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та вчинення виконавчих дій є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі Закон № 606-ХІV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-ХІV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону № 606-ХІV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону № 606-ХІV).

Частиною другою статті 50 Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно із пунктами 9, 11 частини першої статті 49 Закону № 606-ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

- повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ (п. 9);

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав (п. 11).

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2);

- у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника) (п. 5).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2007 року у справі № 1-92-07 залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 23.10.2007 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 06.04.2007 року в частині призначення покарання скасовано та призначено інше покарання, зокрема конфіскація всього майна, яке є власністю ОСОБА_1

20.05.2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Назарчуком Русланом Миколайовичем в рамках виконавчого провадження ВП № 5539346 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна.

22.09.2008 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 5539346 винесено постанову про повернення виконавчого документа до суду.

Суд зазначає, що сторонами не надано до матеріалів справи копію постанови про повернення виконавчого документа до суду, однак, зазначена обставина щодо прийняття зазначеної постанови сторонами не заперечується, напроти Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у листах від 12.02.2024 № 5539346 та від 28.02.2024 № 5539346 зазначив, що 22.09.2008 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу до суду.

В листах також зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень не встановлено відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Додатково повідомлено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, так як відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік. Окремо зазначено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна можете звернутися у відповідності до п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», до суду.

Подільський районний суд м. Києва листом від 15.02.2024 року № 1-92/07 повідомив ОСОБА_1 , що згідно акту знищення кримінальних справ за 2007 рік, справа № 1-92/07 по обвинуваченню ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 знищена.

28.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна.

Листом від 28.02.2024 № 5539346 Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна повідомив, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна можете звернутися до суду.

Також суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження ВП № 5539346.

Судом під час розгляду справи встановлено відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо виконання виконавчого листа № 1-92 виданого 20.11.2007 року Подільським районним судом м. Києва.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з приписами статті 50 Закону № 606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Отже, відповідно до зазначеної статті відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу до суду) завершуючи виконавче провадження ВП № 5539346 (в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача) і направляючи виконавчий лист до суду повинен був зняти накладений арешт на все майно позивача. Разом з тим, арешт з майна позивача (боржника) у рамках виконавчого провадження ВП № 5539346 знятий не був.

Таким чином не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача, а не скасуванням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 879988 від 20.05.2008 року, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Аналогічний правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17.

Більш того, суд наголошує, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження прийнята законно та в рамках чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження», проте судом під час розгляду справи встановлено, що державним виконавцем під час повернення виконавчого документи до суду не вчинені всі передбачені Законом № 606-ХІV дії, зокрема не припинено чинність арешту майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, враховуючи положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати протиправною бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа до суду у виконавчому проваджені ВП № 5539346 і зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про вилучення обтяження № 7333870 з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає оскільки Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є утримувачем та адміністратором даного реєстру на якого покладено вилучення обтяжень.

Більш того, визначений судом спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна є достатнім для відновлення порушених прав та інтересів позивача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог та не задовольнив позовні вимоги позивача викладені ним в позовній заяві, оскільки позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) при поверненні виконавчого документа до суду у виконавчому проваджені ВП № 5539346.

Зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (; місцезнаходження: 02138, м. Київ, вул. Бальзака, буд. 64) зняти арешт з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 879988 від 20.05.2008 року в рамках виконавчого провадження ВП № 5539346.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 липня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.