Справа № 140/23781/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 рокуСправа № 140/23781/23 пров. № А/857/21088/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року (суддя Костюкевич С.Ф., м.Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.04.2023 №№0-0308, 0-0308 в частині нарахування грошових зобов`язань у сумі 10396,75 грн та №0-0308 в частині нарахування грошових зобов`язань у сумі 2154,75 грн (далі ППР №№033. 037, 032 відповідно).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що нерухомість, на яку нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не відноситься до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та спору ДК 018-2000 та безпосередньо не використовується в господарській діяльності позивача для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), а тому є об`єктом оподаткування.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі будівлі, які використовуються для розміщення апарата управління, та інших робітників, занятих у виробничому процесі, відтак не є об`єктами оподаткування відповідно до Податкового кодексу України (далі ПК).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до договору дарування, укладеного 19.11.2020 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдарований), та посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №962, Дарувальник передає безоплатно у власність батька, а Обдарований приймає в особисту приватну власність від дочки: 1. Адміністративне приміщення / літер А-1/, загальною площею 79,6 (сімдесят дев`ять цілих шість десятих) кв. м.; 2. Адміністративний будинок, гараж, рибний цех / літер В-2/, загальною площею 608,0 (шістсот вісім цілих нуль десятих) кв. м.; 3. Ковбасний цех, трансформаторна / літера -Г-2/, загальною площею 910,7 (дев`ятсот десять цілих сім десятих) кв. м.; 4. Приміщення холодильної камери / літера 3-1/, загальною площею 87,3 (вісімдесят сім цілих три десятих) кв. м.; 5. Складське приміщення / літера Ж-1/, загальною площею 300,8 ( триста цілих вісім десятих ) кв. м.; 6. Допоміжні приміщення з магазином / літера Е-2/, загальною площею 369,2 (триста шістдесят дев`ять цілих два десятих) кв. м.; 7. Приміщення коптильного цеху / літера Є-1/, загальною площею 121,0 ( сто двадцять один цілий нуль десятих) кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) (далі Приміщення та/або Об`єкти нерухомості).

Право власності позивача на вищезазначені Об`єкти нежитлової нерухомості підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2020 №233288355, №233296725, №233308018, №233305820, №233310196, №233292468, №233300521.

03.02.2021 позивачем подано заяву до відповідача з проханням податковим органом врахувати те, що вищенаведені об`єкти нерухомого майна використовуються ним за цільовим та функціональним призначенням, а тому відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

03.03.2021 Головне управління листом від 03.03.2021 №3816/6/03-20-24-06 повідомило позивача про те, що приміщення коптильного цеху загальною площею 121 кв.м., ковбасний цех загальною площею 910,7 кв. м, приміщення холодильної камери загальною площею 87,3 кв. м., складське приміщення загальною площею 300,8 кв. м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання. Однак позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) на об`єкти нерухомості: допоміжне приміщення з магазином загальною площею 369,2 кв. м. (здається в оренду); адміністративне приміщення загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок (офісне приміщення) загальною площею 117,2 кв. м; гараж загальною площею 153,5 кв. м. (не відносяться до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000).

З врахуванням цього позивачу за 2022 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на ці об`єкти нерухомості, про що прийнято ППР №033 в сумі 19760 грн, №037 в сумі 11999 грн, №032 в сумі 2587 грн.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. А згідно підпункту 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом па підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Нормами ПК встановлені пільги зі сплати вищезазначеного податку, зокрема підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що для застосування пільги в 2022 році необхідно дотриматись наступних умов, а саме:

- будівлі мають бути будівлями промисловості, віднесеними до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- будівлі мають використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010;

- будівлі не повинні здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Отже, з метою застосування норм підпункту 266.2.2 ПК при визначенні промислових підприємств необхідно дотримуватись вимог Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 у справі №812/1800/18 дійшов висновку, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Водночас Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 по справі №818/149/16 дійшов висновку, що будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі будівлі, які використовуються для розміщення апарата управління, та інших робітників, занятих у виробничому процесі, відтак не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

У листі від 03.03.2021 №3816/6/03-20-24-06 Головне управління визнає, що належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: приміщення коптильного цеху загальною площею 121 кв.м., ковбасний цех загальною площею 910,7 кв. м, приміщення холодильної камери загальною площею 87,3 кв. м., складське приміщення загальною площею 300,8 кв. м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання.

Додатково на підтвердження зазначеного позивач додає до позову, зокрема, експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів від 20.11.2008 №03-19-18 FP, виданий Управлінням ветеринарної медицини в місті Луцьку, де зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , надано можливість підприємцю ОСОБА_1 здійснювати виробництво, переробку або реалізацію наступної продукції: риба холодного копчення; риба солена та пряного соління; рибні пресерви; риба гарячого копчення.

Як слідує із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 18.12.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі ФОП), видами діяльності якого, зокрема, є наступні: 10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків (основний вид діяльності); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 10.85 Виробництво готової їжі та страв; 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів.

Також для підтвердження виробництва продукції позивач надав суду специфікацію від 08.06.2021, де зазначено, що ФОП є виробником наступної продукції, зокрема: пресервів та іншої продуктів із риби, ракоподібних та молюсків (оселедець, мідії, лосось, скумбрія, лящ, кальмар, тощо).

Щодо використання позивачем у підприємницькій діяльності інших будівель, які безпосередньо не використовуються у виробництві продукції, та щодо яких винесені оскаржувані ППР, то необхідно звернути увагу на наступне.

Так, відповідач вважає, що інші об`єкти нежитлової нерухомості, які знаходяться за цією ж адресою та складають цілісний майновий комплекс, а саме: допоміжне приміщення з магазином загальною площею 369,2 кв. м.; адміністративне приміщення загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок (офісне приміщення), гараж, рибний цех загальною площею 608 кв. м. не підпадають під дію підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Зазначені об`єкти є адміністративними та допоміжними, які безпосереднього не застосовуються у виробничій діяльності позивача, однак використовуються для забезпечення такої діяльність суб`єкта господарювання, а тому такі об`єкти нерухомості слід відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Зокрема, адміністративні приміщення використовуються позивачем для розміщення штату найманих працівників, тобто використовуються як офісні приміщення. На підтвердження цього позивач надав суду штатний розклад з 01.08.2022, де міститься інформація про посади та кількості працівників, які задіяні у господарській діяльності позивача.

Зокрема, приміщення гаража використовується позивачем для розміщення вантажних транспортних засобів, а саме вантажного фургона-рефрижератора марки Mercedes-Benz моделі Sprinter 413 CDI та вантажного автомобіля Renault Master, які є у власності підприємця, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно. Вказані транспортні засоби використовуються ФОП ОСОБА_1 для здійснення поставки готової продукції до контрагентів на виконання укладених договорів поставки товару, що є невід`ємним елементом господарської діяльності позивача як виробника рибної продукції.

Рибний цех використовується підприємцем для зберігання та переробки рибної продукції.

Як зазначає позивач, на першому поверсі адміністративного будинку знаходяться приміщення, в яких розміщені салатні цехи, де здійснюється виробництво готової продукції.

Допоміжні приміщення з магазином також використовується для забезпечення виробничої діяльності позивача. Разом з тим, позивач визнає, що частину адміністративного приміщення та приміщення з магазином передає в оренду.

Згідно наявного договору оренди адміністративного приміщення від 20.11.2020 №20/11-1 позивач передав Приватному підприємству «Касатка УК» у строкове платне користування нежитлове приміщення (частину адміністративного будинку) загальною площею 13,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 19.11.2020 позивач передав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у строкове платне користування частину нежитлового приміщення (частину магазину) площею 14,3 кв. м, а відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 19.11.2020 передав у строкове платне користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 частину нежитлового приміщення (частину магазину) площею 35 кв. м., що знаходяться у АДРЕСА_1 . Інша частина цих приміщень використовується у господарській діяльності позивача.

Тобто, протягом спірного періоду (2021 рік) позивач передав в оренду частину нежитлового приміщення (частину адміністративного будинку) площею 13,3 кв. м. та частину нежитлового приміщення (частину магазину) загальною площею 49,3 кв. м., а тому така площа нежитлових приміщень не звільняється від оподаткування податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, що не заперечується позивачем.

Рішенням Луцької міської ради «Про встановлення ставок із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 14.07.2020 №87/3, яке міститься в мережі Інтернет на офіційному сайті Луцької міської ради, встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Луцької міської територіальної громади. Встановлено ставки із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком, зокрема, об`єкти нерухомості за підкласом 1251.5 (будівлі підприємств харчової промисловості), які передаються в оренду, оподатковуються за ставкою 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX у 2022 році мінімальна заробітна плату у місячному розмірі з 1 січня становить 6 500 гривень.

Відтак, у ППР №032 позивачу слід було визначити грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 432,25 грн (13,3 кв. м. х 0,5% х 6 500 грн), оскільки частина нерухомого нежитлового приміщення у розмірі 13,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була передана позивачем в оренду, а тому преференцію щодо звільнення від оподаткування, визначена у підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК на таку площу нерухомого майна не поширюється. В іншій частині нарахованих грошових зобов`язань у сумі 2154,75 грн (2 587 грн 432,25 грн) ППР №032 підлягає скасуванню як протиправне, оскільки частина нежитлових приміщень використовувалась позивачем з метою забезпечення його господарської діяльності.

З наведених підстав також підлягає визнанню протиправним та скасуванню ППР №037 в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 10396,75 грн (1 999,00грн 1 602,25 грн), оскільки відповідач правомірно нарахував позивачу грошові зобов`язання у сумі 1602,25 грн (49,3 кв. м. х 0,5% х 6500 грн) за передану в оренду у 2021 році частину нежитлових приміщень за цією адресою у розмірі 49,3 кв. м.

ППР №033 є протиправним та підлягає скасуванню повністю, оскільки нежитлові приміщення, а саме адміністративний будинок, гараж та рибний цех використовуються позивачем для забезпечення його виробничої діяльності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич