Справа № 380/17511/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Справа № 380/17511/23 пров. № А/857/11577/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Славської селищної ради Стрийського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року (суддя Костецький Н.В., м.Львів. повний текст складено 03 квітня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (далі Селищна рада) в якому просила:

визнати незаконними дії (бездіяльність) Селищної ради у зв`язку із тривалим та нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 23.11.2021 за вхідним №02-17/4881 «Про погодження технічної документації із землеустрою» (далі Заява №4881) щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, Акту перенесення в натурі меж охоронних зон у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_1 (далі Акт);

зобов`язати відповідача невідкладно розглянути Заяву №4881 щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, Акту та прийняти передбачене Законом рішення із вирішення цього питання;

визнати незаконним та скасувати рішення Селищної ради від 07.10.2021 №979 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» (далі Рішення №979), відповідно до якого відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_2 ;

визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 18.02.2022 №1698 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» (далі Рішення №1698), яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3073 га у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 ;

зобов`язати Селищну раду виключно у строк та спосіб, що встановлені Законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2022 за вх.№02-17/56 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення особистого селянського господарства (ОСГ)» (далі Заява №56), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а за результатами розгляду цієї Заяви №56 прийняти рішення сесії Селищної ради.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано Рішення №979 та Рішення №1698. Зобов`язано Селищну раду повторно розглянути Заяву №56, із врахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Визнано протиправну бездіяльність Селищної ради щодо не розгляду Заяви. Зобов`язано Селищну раду розглянути Заяву №4881 в порядку та строк, визначені статтею 188 Земельного кодексу України (далі ЗК). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що право розпорядження землями комунальної власності, у тому числі право передавати їх у власність фізичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування. Оскаржувані Рішення №979 та №1698 прийняті у порядку та у спосіб встановлений законами України, містять посилання на конкретні норми матеріального закону, якими орган місцевого самоврядування керувався під час їх прийняття та передбачені законом підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність в частині не розгляду Заяви №4881 та Заяви №56 позивача, що відповідно має наслідком повторний їх розгляд та прийняття відповідних рішень.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що рішенням Селищної ради від 17.11.2009 №3759 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку пл. 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 на території Селищної ради» внесено уточнення в рішення №2153 від 17.06.2008 і викладено в наступній редакції: надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку пл. 0,50 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_3 із земель сільськогосподарського призначення на території Селищної ради. Технічну документацію подати на розгляд та затвердження на сесію Селищної ради.

Відповідно до довідки відповідача від 09.07.2021 №663, ОСОБА_1 дійсно користується земельними ділянками площею 0,6500 га, в тому числі: 0,1500 ОЖБ, 0,5000 га сінокосу.

12.07.2021 за вхідним № 02-17/2907 до Селищної ради надійшла заява ОСОБА_1 від 06.07.2021 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 та для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

За наслідками розгляду вказаної заяви позивача, Рішенням №979 відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_2 у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

23.11.2021 на адресу Селищної надійшла заява ОСОБА_1 №4881 про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,15 га. по АДРЕСА_1 .

11.01.2022 до Селищної ради надійшла заява ОСОБА_1 №56 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» площею 0,3073 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .

За наслідками розгляду вказаної Заяви №56, Рішенням № 1698 відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3073 га у власність для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_2 у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта (земельної ділянки) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

06.06.2022 за вх. № 02-19/1434 на адресу відповідача надійшов запит позивача на публічну інформацію від 02.06.2022 щодо розгляду її Заяви №4881.

Листом від 13.06.2022 № 02-18/820-4 Селищна рада, у відповідь на запит від 02.06.2022, повідомила позивача про те, що заява про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства розглянута у встановленому порядку та прийнято Рішення №979. Крім цього відповідач повідомив позивача, що за результатами розгляду Заяви №56 прийнято Рішення №1698.

Листом від 13.06.2022 № 02-18/820-5 Селищною радою повідомлено позивача про те, що її звернення від 23.11.2021 разом з доданими до нього документами перебувають на розгляді постійної комісії з питань землекористування будівництва та архітектури.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За змістом частини сьомої статті 118 ЗК визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, ЗК визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 у справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 у справі №263/16221/17.

Так, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Водночас, у разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині сьомій статті 118 ЗК України, з відповідним вмотивуванням.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Як уже вказано вище, оскаржуваними Рішеннями № 979 та № 1698 відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Як підставу для такої відмови, відповідач вказав невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто відповідачем не зазначено конкретної підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а вказано перелік усіх підстав, визначених частиною сьомою статті 118 ЗК .

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року, 24 січня 2019 року, 15 серпня 2019 року у справах №№ 806/2687/17, 806/2981/17, 806/3097/17.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вказав на необхідність відповідача повторно розглянути Заяву позивача №56.

Крім того, 23.11.2021 позивач звернулась до відповідача із Заявою №488 та пакетом документів про погодження технічної документації із землеустрою щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, Акту перенесення в натурі меж охоронних зон у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , що перебуває у користуванні позивача.

Листом від 13.06.2022 № 02-18/820-5 відповідач повідомив позивача про те, що її звернення від 23.11.2021 разом з доданими до нього документами перебувають на розгляді постійної комісії з питань землекористування будівництва та архітектури.

У частині першій статті 118 ЗК передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову (частина друга статті 118 ЗК України).

З наведених положень ЗК можна сформувати висновок про те, що для приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації у відповідності до умов статті 118 вказаного Кодексу громадянин подає до органу місцевого самоврядування клопотання, до якого додається технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У вимірі частини другої статті 118 ЗК у відповідного органу місцевого самоврядування виникає обов`язок прийняти рішення про затвердження технічної документації або вмотивоване рішення про відмову у затвердженні технічної документації.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів прийняття ним рішення про затвердження технічної документації або про відмову у затвердженні такої за результатами розгляду Заяви №488, що відповідно має наслідком належний її розгляд в порядку та строк, визначені статтею 188 ЗК.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич