Справа № 500/2578/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2578/24

12 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови №028377 від 02.04.2024,-

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2024 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №028377 від 02.04.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2024 року о 10 год 30 хв інспекторами Укртрансбезпеки на ділянці автодороги М-19 Тернопільська область 310+300 здійснено контроль транспортного засобу марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів вантажів автомобільним транспортом № 024742 від 16.02.2024 року, у якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", Наказ МТЗУ №340 від 07.06.20210, а саме при перевезені вантажу на момент перевірки відсутні товарно-транспортна накладна та індивідуальна контрольна книжка водія, що тягне за собою відповідальність згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність під час вантажних перевезень документів, передбачених ст.48 цього Закону.

Проте позивач вказує, що автомобілем керував водій ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , транспортний засіб КАМАЗ з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , даний транспортний засіб не перебуває в оренді та/або в користуванні позивача, водій ОСОБА_2 не перебуває в трудових відносинах з позивачем, а також згідно товарного чеку від 16.02.2024 ОСОБА_1 взагалі не вказаний як перевізник, вантажовідправник або вантажоотримувач.

Ухвалою судді від 25.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03.05.2024 до суду від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що 16.02.2024 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 (серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 , згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власник ОСОБА_3 . Також наданий товарний чек від 16.02.2024, відповідно до якого на момент перевірки здійснювалося перевезення піску. Також під час перевірки відповідно до пояснень водія перевізником виступав ОСОБА_1 , на підтвердження водієм надано Поліс №ЕР-217317523 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (арк. справи 26-30).

06.05.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на обставину, що ОСОБА_1 , не є суб`єктом відповідальності ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідно на нього не поширюється обов`язок мати та пред`являти документи передбачені ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Щодо посилання відповідача, що у полісі №ЕР-217317526 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_1 , не може підтверджувати статус позивача як перевізника (арк. справи 50).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області, на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 12.02.2024 та направлення на рейдову перевірку №000872 від 12.02.2024, проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на а.д. М.19 311км Тернопільська область .

16.02.2024 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Водій надав для перевірки: посвідчення водія, свідоцтво реєстрації транспортного засобу та товарний чек від 16.02.2024.

Як зазначає відповідач у наданому відзиві: "Вказаним транспортним засобом здійснювалися вантажні перевезення, однак товарно-транспортної накладної на товар для проведення перевірки надано не було, також у водія відсутня індивідуальна контрольна книжка" (аркуш справи 27).

Відповідно до наданих водієм усних пояснень (зафіксовано на відео, яке міститься в матеріалах справи) перевізником є ОСОБА_1 . Крім цього, згідно полісу обов`язкового страхування №ЕР-217317523 ОСОБА_1 є страхувальником даного транспортного засобу.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів вантажів автомобільним транспортом №024742 від 16.02.2024, у якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст. 48 вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", Наказ МТЗУ №340 від 07.06.2010, а саме при перевезенні вантажу на момент перевірки відсутні товарно-транспортна накладна та індивідуальна контрольна книжка водія, що тягне за собою відповідальність згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 цього Закону.

В даному Акті у графі "Пояснення водія про причини порушень" зазначено "водій відмовився від пояснень".

Про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №024742 від 16.02.2024 було призначено на 02.04.2024 позивача було інформовано рекомендованим листом №968.

Під час розгляду акта №024742 від 16.02.2024 та матеріалів справи встановлено, що позивачем допущено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (відсутність документів), відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За результатами розгляду акта №024742 від 16.02.2024, начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області було винесено постанову №028377 від 02.04.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 у сумі 17000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Статтею 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до положень статті 39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 60 Закону №2344-III Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до загального фонду Державного бюджету України, крім 50 відсотків адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - сімнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що зараховуються до державного дорожнього фонду, створеного у складі спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд зазначає, що процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Пунктом 14 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 1567), передбачено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: - наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; - додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; - додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); - відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; - оснащення таксі справним таксометром; - відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; - додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; - наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; - додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; - виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Згідно із пунктами 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктами 25 - 27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Так, судом у цій справі встановлено, що оскаржувану постанову від 02.04.2024 №028377 про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято на підставі розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема оформленого акту від №024742 від 16.02.2024 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, про що позивачу направлено рекомендований лист з повідомленням №908 (арк. справи 39 зворот).

Щодо наданого товарного чеку від 16.02.2024, суд зазначає таке.

Товарний чек від 16.02.2024, який був наданий водієм ОСОБА_2 не містить інформацію про замовника та вантажоодержувача, тобто в межах спірних правовідносин вбачається його невідповідність вимогам частини третьої статті 48 Закону № 2344-III, оскільки в чеку відсутні відомості щодо вантажоодержувача, замовника, неналежним чином не заповнені відомості щодо транспорного засобу, якими здійснювалось перевезення, що виключає, можливість належним чином ідентифікувати замовника/вантажоодержувача. Отже, наданий товарний чек від 16.02.2024 не є товарно-транспортною накладною в розумінні Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Щодо індивідуальної контрольної книжки, суд зазначає таке.

Аналіз норми ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством. Тобто перелік документів зазначених у Законі не є вичерпним.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення), яке розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку

Пунктом 6.1 Положення №340 визначено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутках протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 6.3 Положення №340 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно пункту 7.1. Положення №340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

3 врахуванням вище викладеного положенням статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а саме індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення для фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Таким чином, дане порушення правомірно зафіксовано відповідачем в акті перевірки, а доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо тверджень позивача про те, що він не є перевізником, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля є ОСОБА_3 , суд зазначає таке.

Відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", на підставі якого позивача притягнуто до відповідальності слідує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, покладається виключно на автомобільних перевізників.

Водночас норми Закону України "Про автомобільний транспорт" не ототожнюють поняття «власник транспортного засобу» та «автомобільний перевізник», оскільки власник автомобіля за певних умов може бути автомобільним перевізником, проте у випадку, якщо автомобільним перевізником є користувач транспортного засобу, а не власник, відповідальність за Законом останній не несе.

Приписами статті 60 Закону "Про автомобільний транспорт" передбачено наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

Згідно статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до наданих водієм усних пояснень (зафіксовано на відео, яке міститься в матеріалах справи) перевізником є ОСОБА_1 .

Крім цього, згідно полісу обов`язкового страхування №ЕР-217317523 ОСОБА_1 є страхувальником даного транспортного засобу. Також згідно даного полісу "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ": транспортний засіб використовується протягом повного строку страхування.

Пунктом 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого Постановою КМУ № 207 від 25.02.2009 для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: - накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; - реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; - талон про проходження державного технічного огляду; - поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Пунктом 1 ч. 1 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, власник наземного транспортного засобу (далі - власник транспортного засобу) - особа, яка є власником відповідно до закону або законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди або на інших законних підставах.

Пунктом 11 ч. 1 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхувальник - особа, яка уклала із страховиком договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники, які є фізичними особами, інші фізичні особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, фізичні особи, які відповідно до цього Закону мають право на отримання страхової виплати, є споживачами у значенні, наведеному в Законі України "Про страхування".

Таким чином, страхувальник вказаного транспортного засобу є особою відповідальною за експлуатацію транспортного засобу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 0940/2471/18.

Враховуючи пояснення водія та наведені обставини, суд приходить до висновку, що саме ФОП ОСОБА_1 є перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Будь-яких доказів використання вказаного транспортного засобу іншими особами для перевезення зазначеного вантажу в процесі розгляду справи сторонами не надано, а судом не здобуто.

Враховуючи наведене, особою яка несе відповідальність за відсутність на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є саме позивач.

Додатково суд звертає увагу, що позивач у поданих заявах по суті справи залишив поза увагою пояснення водія транспортного засобу (надані уповноваженому суб`єкту під час перевірки), який стверджував, що перевезення вантажу здійснюється саме для ОСОБА_1 . При цьому, якщо позивач вважає, що водієм надано неправдиві відомості, то ОСОБА_1 вправі захищати свою честь, гідність та ділову репутацію у судовому порядку. А у разі доведення, що інформація таки неправдива, має право вимагати у того хто її поширив відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Щодо тверджень позивача, щодо того, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак не займається господарською діяльністю у сфері вантажного автомобільного транспорту, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. ст. 39, 48 Закону №2344-III, є, в тому числі, фізична особа, яка здійснює перевезення вантажів за власний кошт.

Суд звертає увагу, що 01.10.2021 набули чинності зміни до Закону України «Про автомобільний транспорт» в тому числі до статті 60 цього Закону.

Так згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не розмежовується, які саме повинні бути перевезення вантажу зокрема на договірних умовах чи для власних потреб.

Щодо правомірності постанови, суд зазначає таке.

Постанова відповідача про накладення штрафу винесена щодо позивача, у зв`язку з допущенням ним порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону.

Суд звертає увагу, що відсутність на момент перевірки у водія документів передбачених статтею 48 вказаного закону є порушенням законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для накладення штрафу.

Нормою абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено адміністративно-господарський штраф за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.ст. 39, 48 цього Закону у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Враховуючи той факт, що позивачем не забезпечено свого водія товарно-транспортною накладною на товар, а також, відсутня індивідуально-контрольна книжка, постанова про накладення адміністративно-господарського штрафу є правомірною.

Отже, постанова Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Тернопільській області від 02.04.2024 №028377 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, у сумі 17000 грн відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України. Тому вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволенні позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Фізкультури, 9, м. Київ, 03150, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.