Справа № 620/18722/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроКІМ" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроКІМ" до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АгроКІМ" звернулось до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 034121 від 13.12.2023 про притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКІМ» () до відповідальності у виді адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що транспортний засіб, який належить позивачу, не обладнаний тахографом, тому водій об`єктивно не мав змоги надати на перевірку протокол адаптації тахографа. При цьому, позивач зазначив, що порядок облаштування повіреним тахографом вантажного автомобіля, вагою понад 3,5 т, передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення. Разом з тим ТОВ «АгроКІМ» є суто аграрним підприємством, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур. Таким чином, законодавець хоч і передбачив наявність відповідного обов`язку, проте не визначив процедури його дотримання для окремої категорії осіб, до якої відноситься і товариство, оскільки воно не надає послуг з перевезення. Додатково, позивач зазначив, що на момент перевірки, у водія була наявна індивідуальна контрольна книжка, що виключає можливість притягнення перевізника за порушення вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "АгроКІМ" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 10.07.2024.

13.06.2024, під № 23739 до суду від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу у період з 16.10.2023 по 22.10.2023, затвердженого начальником Відділу Р.Петренко та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № НР001221 від 13.10.2023, на а/д М07 Київ - Суми - Юнаківка 141 км 19.10.2023 о 12 год 29 хв. перевірений транспортний засіб марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «АгроКІМ» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, під керуванням водія ОСОБА_1 .

За результатами перевірки встановлено надання позивачем послуг з внутрішніх перевезень вантажу транспортним засобом, без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: водієм не було надано протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

У графі «Пояснення водія про причини порушень» Акта перевірки зазначено: «водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився».

Листом від 02.11.2023, відповідач направив позивачу повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт з 10.00 год. до 11.00 год 22.11.2023, яке позивач не отримав.

У подальшому, відповідачем направлено повідомлення від 22.11.2023 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт з 10.00 год. до 11.00 год 13.12.2023, яке позивач отримав 28.11.2023, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, у присутності представника позивача, відповідачем винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.12.2023 №034121, якою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн, за допущення порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу і заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, є документами, що, відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», повинні знаходитись у водія під час здійснення перевезення. Отже, водій транспортного засобу марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «АгроКІМ» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повинен був мати при собі, зокрема, тахокарту за попередні 28 календарних днів або Бланк підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. Проте, таких документів або бланку підтвердження діяльності, посадовим особам контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки водій не надав. За таких обставин, застосування до позивача, як автомобільного перевізника, адміністративно-господарського штрафу згідно оскаржуваної постанови є правомірним.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, адже водій, неодноразово наголошував на тому, що в автомобілі відсутній тахограф, а тому може надати для перевірки індивідуальну контрольну книжку водія. Таким чином, наявність книжки водія на момент перевірки ТЗ, виключає можливість притягнення перевізника за порушення вимог ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Апелянт наголошує на тому, що факт наявності книжки водія на момент перевірки ТЗ не спростовувався відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції. У свою чергу, позиція суду щодо недоведеності пред`явлення такої картки інспекторам є абсолютно хибною. Крім того, ТОВ «АГРОКІМ» є суто аграрним підприємством, основним видом діяльності якого є - вирощування зернових культур.

Враховуючи вищенаведене, на думку апелянта, саме по собі перевезення вантажу не може бути беззаперечною підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт". Будь які документи, які б вказували на здійснення позивачем господарської діяльності в контексті договірних правовідносин, що давало б змогу вважати його автомобільним перевізником суду не надані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту, є Закон України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Так, ст. 1 Закону № 2344-III, визначено, що автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Згідно приписів ст. 18 Закону № 2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

У силу норм ст. 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, перелік документів, які повинен мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у ст. 48 Закону №2344-III, не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені чинним законодавством України.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 №946/18241 (далі - Інструкція № 385).

Інструкцію №385 розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт" , "Про дорожній рух" та визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (пункт 1.2 та 1.3. Інструкції №385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до змісту пункту 2.7 Інструкції № 385, за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до пункту 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий) (пункт 3.5 Інструкції №385).

Згідно пункту 3.6 Інструкції № 385, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі - Положення №340).

Положення №340 розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (пункт 1.3 Положення №340).

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (пункт 6.1 Положення №340).

Органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України (пункт 7.1 Положення №340).

З наведеного слідує, що тахокарти, а також картки водія або роздруківки даних роботи цифрового тахографа, є документами, передбаченими законодавством України, на підставі яких виконуються пасажирські і вантажні перевезення автомобільним транспортом, та підпадають під інші документи, визначені законодавством, оформлення яких передбачено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Наявність таких документів перевіряється під час здійснення державного контролю на автомобільному транспорті у ході рейдових перевірок відповідно до пункту 15 Порядку №1567.

З 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (далі - ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахокарти) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Слід звернути увагу на те, що протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу і заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, є документами, що, відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», повинні знаходитись у водія під час здійснення перевезення, а отже, водій транспортного засобу марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «АгроКІМ» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повинен був мати при собі, зокрема, тахокарту за попередні 28 календарних днів або Бланк підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що передбачених документів або бланку підтвердження діяльності, посадовим особам контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки водій не надав.

Щодо наголошення апелянтом про те, що при проведенні перевірки водій мав у наявності індивідуальну контрольну книжку водія, проте це не було враховано інспекторами, колегія суддів наголошує на тому, що вказані доводи є недоведеними, та ґрунтуються на припущеннях, при цьому, у графі «Пояснення водія про причини порушень» акта перевірки зазначено, що водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився, тобто, водієм не було зазначено про ці обставини безпосередньо в акті перевірки, а також, відмова у прийнятті індивідуальної картки не фіксувалась засобами фото/відео зйомки. Надання таких докаів лише до суду, не може спростовувати обставини на час проведення перевірки, за відсутності доказів на момент проведення перевірки. На переконання колегії суддів, подання у майбутньому документів не спростовують факт відсутності встановлених порушень, оскільки обов`язок пред`являти такі документи до перевірки чітко встановлений приписами Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, колегія суддів критично оцінює аргументи апелянта, які зводяться до того, що він не надає послуг з перевезення (бо здійснює перевезення вантажів за власний кошт для власних потреб), а тому, під час здійснення внутрішніх перевезень у нього відсутній обов`язок використовувати тахограф чи індивідуальну книжку водія. Закон зобов`язує мати тахограф чи індивідуальну книжку водія у разі перевезення вантажу, а не надання послуг перевезення вантажів, про що вище суд вже зазначав.

Суд звертає увагу, що з 01.10.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 № 1534-ІХ, яким абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» викладено в новій редакції, відповідно до якої: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У попередній редакції передбачалось: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порівняльний аналіз наведених положень ст. 60 Закону № 2344-ІІІ (діючої та попередньо), дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт (тобто для власних потреб) перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відтак, штрафна санкція до товариства, як перевізника вантажу для власних потреб була застосована правомірно. Позивач помилково обрунтовує положення Закону щодо визначення автомобільного перевізника.

Доводи сторони позивача про те, що індивідуальна контрольна книжка водія була у водія в наявності та надана для перевірки, суд вважає недоведеними та суб`єктивними, позаяк, акт перевірки у графі пояснення водія не містить відображення вказаного.

За приписами абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному випадку, застосування до позивача, як автомобільного перевізника, адміністративно-господарського штрафу згідно оскаржуваної постанови є правомірним.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроКІМ" - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко