Справа № 420/14552/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

04 липня 2024 р. № 420/14552/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення завданої шкоди по речовій службі,

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії ОСОБА_1 протиправними щодо завдання збитків державі, в особі військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по речовій службі на загальну суму 8402 грн 59 коп. (чотири тисячі шістсот тридцять дві гривні 39 копійок);

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду по речовій службі в розмірі 8402 грн 59 коп. (чотири тисячі шістсот тридцять дві гривні 39 копійок).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 року передано адміністративну справу №420/14552/24 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення завданої шкоди по речовій службі до Харківського окружного адміністративного суду.

18.06.2024 року вказана адміністративна справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду та передана у провадження до судді Мельникова Р.В.

Ухвалою суду від 24.06.2024 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 - залишено без руху; надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн або документів, визначених законодавством, що підтверджують наявність у позивача пільг щодо сплати судового збору; усіх наявних у позивача відомості стосовно особи відповідача, в тому числі дати народження, паспортних даних; заяви про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням інших причин для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від 24.06.2024 року представником позивача до суду подано заяву про усунення недоліків, в якій додатково повідомлено дату, місяць та рік народження відповідача як фізичної особи, а також вказано, що у позивача відсутні інші відомості.

Також представником позивача подано до суду заяву про поновлення процесуального строку, в якій зазначено, що відповідно до ст. 4 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. В той же час вказано, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини НОМЕР_1 постійно залучались для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях внаслідок чого не було із об`єктивних причин не було можливості належним чином організовувати позовну роботу в інтересах військової частини НОМЕР_1 в у строки, визначені КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Водночас вказано, що однією із причин пропуску строку звернення до суду є неналежне виконання попередніми начальниками юридичної служби військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2021 року № 1092, виданого за результатами проведеного службового розслідування. Відповідно до правових позицій Верховного Суду та Конституційного Суду України сформовано низку юридичних позицій, які враховувалися при вирішенні подібних спорів, в тому числі адміністративними судами: строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (п. 2.1 мотивувальної частини рішення від 22.02.2012 № 4-рп/2012); поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (п. 2.1 мотивувальної частини рішення від 15.10.2013 № 8-рп/2013); під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (п. 2.1 мотивувальної частини рішення від 15.10.2013 № 8-рп/2013); право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати; у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат (рішення від 15.10.2013 року № 8-рп/2013). Крім того, у спірний період особливості застосування норм статті 233 КЗпП України визначалися дією карантину, установленого на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», у зв`язку з чим запроваджувалися обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19 (у тому числі

встановлювався режим надзвичайної ситуації), що безпосередньо впливало на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводилися певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Термін дії цього карантину безперервно і неодноразово продовжувався. Зокрема, на дату звільнення відповідача (05.03.2020), на всій території України діяв карантин і на той час строк його дії був визначений до 31.03.2022 (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.2021 № 1336), а отже тримісячний строк звернення до суду з даним позовом розпочався 01.07.2023. В той же час представником позивача вказано, що воєнний стан є однією із вагомих причин, що береться до уваги під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків, проте кожен випадок індивідуальний та остаточне рішення за результатом оцінки всіх обставин прийматиме суд. Також наголошено на обставинах того, що позивачем по справі є військова частина НОМЕР_1 , яка входить до складу Збройних Сил України та відповідно до пункту другого Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 залучена до здійснення передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. При цьому, всі представники, які уповноважені на представництво Військової частини НОМЕР_1 в суді, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.11.2022 №343, вибули із пункту постійної дислокації військової частини на виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупуванні «Соледар», знаходяться в довготривалому відрядженні та залучені до виконання бойових завдань, ведення воєнних (бойових) дій у складі штатних підрозділів, та знов сформованих, в тому числі позаштатних, та до здійснення завдань із всебічного забезпечення підрозділів військової частини, та підрозділів які передані в оперативне підпорядкування безпосередньо в районах ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що підтверджується витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_1 , що додаються. Представником позивача наголошено також на обставини внесення змін до Кодексу законів про працю України з 19.07.2022 року та наголошено, що інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин пропуску строку, немає.

Надаючи оцінку поданим до суду заявам, суддя зазначає таке.

Зі змісту ухвали суду від 24.06.2024 року вбачається, що судом, зокрема, вказано позивачу на необхідність усунення недоліку позовної заяви у вигляді подання до суду докази сплати судового збору, проте такий недолік позивачем усунутий не був.

Натомість позивачем надано додатково відомості про дату, місяць та рік народження відповідача.

Стосовно доводів представника позивача щодо наявності підстав для поновлення процесуального строку, суддя зазначає, що в ухвалі суду від 24.06.2024 року судом викладено висновок щодо того, що строк звернення позивача до суду з позовом до відповідача, як спору щодо прийняття, проходження або звільнення з публічної служби, складає один місяць з моменту винесення наказу про звільнення від 17.02.2017 року №38 та скінчився 18.03.2017 року.

Суд зазначає, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання не відшкодування вартості однострою, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.12.2018 року в справі № 804/285/16, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.10.2019 року в справі № 140/721/19, від 30.09.2019 року в справі № 340/685/19, від 24.12.2019 року в справі № 824/284/19-а, від 29.04.2020 року в справі №560/1942/19, від 18.06.2020 року в справі №140/2024/19.

Натомість представник позивача у заяві про поновлення процесуального строку помилково ототожнює спір у цій справі із спором про стягнення заробітної плати та усіх належних особі при звільненні сум і посилається на наявність підстав для обрахунку тримісячного строку звернення до суду з 01.07.2023 року.

З огляду на зміст спірних правовідносин та обставини справи, суд доходить висновку про помилковість таких доводів представника позивача.

Іншим доводам представника позивача вже було надано судом оцінку в ухвалі суду від 24.06.2024 року, а отже такі не є новими.

Таким чином, враховуючи подання до суду заяви про усунення недоліків та заяви про поновлення процесуального строку, слід дійти висновку, що вимоги ухвали суду від 24.06.2024 року позивачем не було виконано.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення завданої шкоди по речовій службі - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.