Справа № 160/27818/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/27818/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представників: позивача Голов О.В., відповідача ОСОБА_2 , третої особи- Лісовий А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 (суддя першої інстанції Сидоренко Д.В.) в адміністративній справі №160/27818/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Криничанська селищна рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суд з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2023 року №0-0419 винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про нарахування податкового зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 125 827,00 грн. за період 2022 року повністю.

Вимоги позову обґрунтовані помилковим застосуванням ставки податку на рівні 1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, оскільки відповідно до рішення Криничанської селищної ради від 13.07.2018 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Криничанської селищної ради з 2019 року», ставка податку для будівель сільськогосподарського призначення, а саме для тваринництва, становить 0,1%.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до податкового повідомлення рішення №0-0419 від 24.06.2022року було нараховано податкове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості лише на суму 5 807,40 грн. за період 2021 рік за це ж майно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року позов задоволено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій зазначив, що рішенням Криничанської селищної ради №32-9/VIII від 29.06.2021 року на інші нежитлові будівлі (комплекси, споруди, єдиний майновий комплекс, цілісний майновий комплекс) встановлено ставку 1% від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного (податкового) року. Також апелянт заперечує наявність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника та приналежність об`єкту оподаткування до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, внаслідок чого вважає про відсутність підстав для застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник третьої особи також підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9547352 від 12.01.2006 ОСОБА_1 є власником комплексу будівель МТФ №5, за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с/рада. Новоселівська, МТФ №5-5 км автошляху Кринички-Степанівка, підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, ВСК № 715736 та ВСК № 715737 р/н 3859 від 27.12.2005.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 353339644 від 07.11.2023) за позивачем обліковується об`єкт нерухомого майна: комплекс будівель МТФ №5, загальною площею 1935,8 кв. м, за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с/рада. Новоселівська, МТФ №5-5 км автошляху Кринички-Степанівка, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 12.01.2006, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, ВСК № 715736 та ВСК № 715737 р/н 3859, 27.12.2005 року.

26.04.2023 ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0419 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 125827,00 грн.

Позивач не погоджуючись із даним податковим повідомленням-рішенням звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права щодо наявності у нього податкової пільги на придбаний об`єкт нежитлових будівель застосовуючи пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що згідно з Договором купівлі-продажу ВСК № 715736 від 27.12.2005, спірний об`єкт нерухомого майна, комплекс будівель М ТФ№5 складається з будівель, зокрема, корівника А-1, загальною площею 931,6 кв. м, корівника Б-1, загальною площею 936,2 кв. метрів.

Таким чином, зазначений об`єкт нерухомого майна (комплекс будівель М ТФ№5) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 2021 році.

В 2022 році не відбулася зміна правового регулювання питання визначення об`єкту оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внаслідок чого та враховуючи принцип «належного урядування» щодо якомога послідовного способу дії державного органу, суд проходить до висновку про те, що комплекс будівель МТФ№5, загальною площею 1935,8 кв.м., за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с/рада. Новоселівська, МТФ №5-5 км автошляху Кринички-Степанівка, згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2022 році.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, враховуючи з`ясовані обставини по справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України (п. 4.4 ст. 4 ПК України).

При встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року (п. 4.5 ст. 4 ПК України).

За п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Так, за пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Об`єктами нежитлової нерухомості за податковим законодавством визначено будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (пп.14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Статтею 265 ПК України визначено, що до складу податку на майно входить: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (пп. 265.1.1), транспортний податок (пп. 265.1.2), податок з плати за землю (пп. 265.1.3).

Так, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки запроваджений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток та база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Зокрема, пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (пп. г пп. 266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. «а» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, Податковим кодексом України передбачено та включено до місцевих податків податок на майно, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України), платником даного податку визначено фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, встановлено порядок нарахування ставки податку та порядок сплати останнього, що визначається за об`єктом оподаткування, яким саме є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Також, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, на території якого перебуває таке майно, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

В даній справі позивач наполягає на тому, що виходячи з об`єкту оподаткування, його майна, саме нежитлових будівель, що були придбані згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2005 року, за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с/рада. Новоселівська, МТФ №5-5 км автошляху Кринички-Степанівка, які складаються із корівників, є будівлями сільськогосподарського призначення, розміщені на землі із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно будівлі розміщені на вказаній земельній ділянці та використовується для вирощування і утримання худоби, отже на даний обєкт розповсюджується податкова пільга передбачена п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Враховуючи позицію апелянта по справі, вбачається, що спірним між сторонами є питання щодо тлумачення норми пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України щодо застосування податкової пільги для платників податків за відповідним об`єктом оподаткування, хто саме має бути платниками такого виду податку та за яких умов, та визначальним є вирішення питання чи встановлює ця норма обов`язок сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, чи достатньо того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

За визначенням п.30.1. та п. 30.2 ст. 30 ПК України податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті та підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії (п. 30.3 ст. 30 ПК України).

Так, відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, у редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII чинній з 01.01.2019, визначено, що не є об`єктом оподаткування:

- будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу вказаних приписів слідує, що для застосування пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено наявність таких двох умов одночасно:

- власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником та об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, до таких об`єктів нерухомості, до яких застосовується вказана податкова пільга, належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

За ч. 2 ст. 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом,

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17.

Апелянт наполягає на тому, що позивачем не надано доказів тому, що він є сільськогосподарським товаровиробником та відповідно використовує свої нежитлові будівлі для вирощування і утримання худоби.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до положень п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст.14 ПК, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст. 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

При цьому, положення пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України застосовуються в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) -продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 та 05.00.1-05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97 (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років»).

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, слід встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірних нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Виходячи із встановлених обставин по справі, суд зазначає, що на підтвердження факту використання придбаних у 2005 році нежитлових будівель: корівника А-1, загальною площею 931,6 кв. м, корівника Б-1, загальною площею 936,2 кв. метрів., які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл, Криничанський р-н, с/рада. Новоселівська, МТФ №5-5 км автошляху Кринички-Степанівка, саме як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури, позивачем жодних доказів не надано.

Відповідно, у розумінні двох обставин, які слугують застосуванню податкової пільги за пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а саме те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та, що саме об`єкт нерухомості, вказані будівлі, споруди призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, позивачем з належними та допустимими доказами до позову не надано.

Згідно наданого до справи Витягу позивачем та з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно… за номером довідки 353339644 від 07.11.2023 року, вбачається, що стан об`єктів нерухомого майна комплексу будівель МТФ №5, станом на 2023 рік є незмінним.

Але, те що тип нежитлових будівель, споруд та цільове призначення земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва є сталим та не змінено на час вирішення справи, не є для суду доказом наявності обставин для застосування до позивача спірної пільги.

Таким чином, нормами Податкового кодексу України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, а саме коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури.

Тобто вказана вище норма, ставить у залежність можливість застосування податкової пільги до об`єкта оподаткування, якщо він належить саме сільськогосподарському товаровиробнику та така будівля використовується як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що пільга встановлена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження для сільськогосподарських виробників. Тому, віднесення нежитлової будівлі до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена вказаним пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що достатньою підставою для застосування положень пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є наявність у об`єктів, нежитлових будівель, які ним були придбані у 2005 році спеціального статусу «будівлі сільськогосподарського призначення» та те, що вони розташовані на землях сільськогосподарського призначення.

Відтак, обставинами справи підтверджено, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 в адміністративній справі №160/27818/23 скасувати.

У справі прийняти нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Криничанська селищна рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова