Справа № 1540/4895/18
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4895/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії відповідача неправомірними та зобов`язати відповідача вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії відповідача щодо несплати інваліду 2 групи ОСОБА_1 різниці між сплаченим та перерахованим розмірами пенсії відповідно до ст.. 63 ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб за період з 01.01.2016 року в повному обсязі неправомірними та зобов`язати відповідача відповідно до норм ЗУ Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей №900 від 23.12.2015 року та ст.. 63 ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб сплатити пенсіонеру з інвалідністю 2 групи ОСОБА_1 різницю між сплаченим та перерахованим розмірами пенсії з 01.01.2016 року та провести індексацію відповідно до ЗУ Про індексацію грошових доходів населення в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером з інвалідністю 2 групи та отримує пенсію, яка була призначена йому 15.12.2003 року відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також позивач зазначив, що в червні 2018 року, ним в поштовій скриньці отримано від відповідача лист згідно якого зазначено, що 24.03.2018 року відповідно до ст.63 Закону України №2262-XII та на підставі довідки, виданої уповноваженим органом МВС України було проведено перерахунок розміру пенсії у зв`язку зі зміною розміру видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом та наголосив, що за період з 01.01.2016 року борг несплаченої пенсії у загальній сумі 40 215 грн почнуть сплачувати частинами з 2019 року та частинами будуть сплачувати до червня 2021 року, при цьому відповідач послався на Постанову КМУ №103 від 21.02.2018 року.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся о суду з даним адміністративним позовом.

16.10.2018 року відповідачем надано відзив на адміністративний позов згідно якого зазначено, що сума коштів виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету. З цього приводу зазначено, що у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року позов залишено без руху.

Також ухвалою суду від 20.11.2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі №826/3783/18.

Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року поновлено провадження в адміністративній справі №1540/4895/18.

Ухвалою суду від 24.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання по справі 1540/4895/18 за позовом: ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії відповідача неправомірними та зобов`язати відповідача вчинити певні дії, призначене на 12 червня 2024 року 14:00 соби, які беруть участь у справі не з`явились.

У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача.

У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу технічного засобу не здійснювалося.

Судом вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 10.07.2024 року заяву позивача про уточнення позову повернуто без розгляду.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області як пенсіонер з інвалідністю 2 групи та отримує пенсію, яка була йому призначена 15.12.2003 року відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На звернення позивача, пенсійним фондом 23.08.2018 року повідомлено позивача про те, що 24.03.2018 року у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсії позивачу проведено на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними за січень 2016 року.

Також у листі від 23.08.2018 року №2005/С-11 зазначено, що відкладена виплата за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року в сумі 40215,00 грн. буде виплачуватись у порядку, визначеному Постановою 103, який деталізовано у розрахунку.

Вважаючи дії щодо несплати суми виплат, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Цей закон є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та Національній поліції.

Відповідно до положень цього закону, держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно із ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені ч. 2 ст. 51 цього Закону. У разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій, звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Суд звертає увагу, що органи Пенсійного фонду України фінансують види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету у межах виділених асигнувань.

Таким чином, нарахована позивачу сума різниці пенсії має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема ГУ ПФУ в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно із підпунктами 4-5 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду.

Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із пунктами 20, 29 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Поряд з цим суд враховує надані до суду представником відповідача пояснення та відповідні докази на їх обґрунтування,а саме те, що сума доплати за період з 01.01.2019 по 01.06.2021 року становить 40 215 грн., та така обліковується у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області зазначений борг несплаченої пенсії у розмірі 40 215 грн. було виплачено ОСОБА_1 у повному розмірі. Останнє зарахування виплати було проведено відповідачем 04.06.2021 року розмірі 1675,57 грн.

Таким чином враховуючи все вищевикладене, а також виплату позивачу заборгованості суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності з боку відповідача.

Поряд з цим, враховуючи висновки суду про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не виплати заборгованості у розмірі 42 215 грн., суд відмовляє у задоволенні вимог в частині щодо індексації, оскільки дана вимога є похідною від основної. Також, суд враховує, що на момент звернення позивача до суду 21.09.2018 року, виплата заборгованості не була здійснена, а отже вимоги щодо зобов`язання здійснити індексацію з урахуванням предмету спору у цій справі є передчасними.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ).

Суддя Іванов Е.А.

.