Справа № 560/8013/24
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8013/24
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2024 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 29.05.2024, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2022 по день фактичного розрахунку - 02.05.2024 включно; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2022 по день фактичного розрахунку - 02.05.2024 включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач провів остаточний розрахунок лише 02.05.2024. Відтак, відповідач несе відповідальність за ст.117 КЗпП України за невиплату з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки визначені в статті 116 цього Кодексу з урахуванням позицій Верховного Суду сформованих щодо аналогічних правовідносин.

Згідно з ухвалою від 03.06.2024 суд відкрив провадження у справі та витребував докази.

17.06.2024 до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вважає, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, оцінивши докази, беручи до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд робить такі висновки, враховуючи наступне.

Відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2022 №120 позивача виключено із списків особового складу частини з 13.05.2022.

На виконання рішення суду по справі №560/7052/23 відповідач виплатив позивачу належне йому грошове забезпечення в розмірі 81606,65 гривень.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно ст.117 КЗпП України в редакції чинній після 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Тобто, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати ( індексації) і проведення цієї виплати.

Водночас, ст. 117 КЗпП України не визначає чітких критеріїв оцінки пропорційності розміру виплати за цією статтею. При цьому, Верховним Судом сформовано ряд правових позицій, які застосовують співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за відсутності законодавчого врегулювання цього.

Середньоденний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача №593/856 від 03.06.2024, складає 533,87 гривень.

За період з 14.05.2022 по 02.05.2024 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 384386,4 грн (533,87 грн х 720 днів).

У цій справі суд враховує норми ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 17.07.2022 щодо періоду з 14.05.2022 по 18.07.2022 та після цієї дати щодо періоду з 19.07.2022 по 02.05.2024.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19 застосовано критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Про необхідність врахування розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вказано і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Період затримки розрахунку при звільненні з 14.05.2022 по 18.07.2022, становить 66 днів. При цьому, позивачу належало до виплати при звільненні 245365,03 гривень (в тому числі на виконання інших судових рішень), з яких на виконання рішення суду у справі №№560/7052/23 виплачено 81606,65 гривень.

Частка коштів, яка не була вчасно виплачена позивачу згідно доказів наданих до суду становить 33,26% (81606,65/ 245365,03 х 100%).

Отже, сума заборгованості, визначеної відповідно до ст.117 КЗпП України, становитиме: 533,87 гривень (середньоденна зарплата) х 33,26% (частка заборгованості) х 66 (дні затримки по 18.07.2022) = 11719,3 гривні, враховуючи принципи пропорційності та співмірності сформований Верховним Судом у вищевказаних справах.

Щодо застосування редакції КЗпП України, яка діє з 19.07.2022 для періоду з 19.07.2022 по 02.05.2024, який обмежується 6-ма місяцями, суд враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.03.2024 справі №560/6960/23. Так, Верховний Суд у цій справі ствердив: " 45. Отже, суди попередніх інстанцій діяли правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважали за необхідне визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню.

46. Водночас у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

47. Натомість, сума, яку постановили стягнути суди попередніх інстанцій, визначена без урахування наведеного, тобто як із застосуванням принципу співмірності, так і зі зменшенням періоду виплати до шести місяців, у зв`язку з чим висновки судів щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є помилковими.", і направив справу на новий судовий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду ( на даний час рішення не прийняте).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові №420//11416/23 від 15.02.2024 (також вказує позивач у позові) з направленням справи на розгляд апеляційної інстанції, яка у постанові від 21.05.2024 застосувала за період до 18.07.2022 принцип співмірності, а з 19.07.2022 чинну редакцію статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження строку виплати працівникові шістьма місяцями.

Відтак, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2022 по 20.01.2023, який за 186 календарних дні (6 місяців), становитиме 186 (днів) х 533,87 (середньоденний заробіток) = 99299,82 гривень.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в пунктах 39-41 постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду, зокрема, констатованих у справах №560/6960/23, №761/9584/15-ц, №821/1083/17, щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку за відсутності законодавчого врегулювання та врахування шестимісячного строку стягнення визначеного ст.117 КЗпП України в чинній редакції з 19.07.2022, суд вважає, що позивач частково довів позовні вимоги.

Зокрема, щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.05.2022 по 18.07.2022 у розмірі 11719,3 гривень, а за період з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі 99299,82 гривень, що разом становитиме 111019,12 гривень. Ця сума (111019,12 гривень), на думку суду, є співмірною з сумою розрахованої судом за затримку виплати при звільненні позивача - 245365,03 грн за період з 14.05.2022 по 02.05.2024 (720 днів), адже складає 45,25% (111019,12/ 245365,03 х 100%) від суми розрахованої без обмеження строку визначеного ст.117 КЗпП України.

Також, потрібно враховувати, що співмірність є оціночним судженням, і суду першої інстанції невідомо на час прийняття цього рішення про позиції Верховного Суду, саме щодо таких обставин, як у цій справі з кінцевими рішеннями Верховного Суду по суті. Відтак, суд робить висновок, що суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку вчасно у повному обсязі у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється частково.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, тому ці витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 від 29.05.2024 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2022 по 02.05.2024 в сумі 111019,12 (сто одинадцять тисяч дев`ятнадцять гривень дванадцять копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) гривень за рахунок асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 липня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя А.І. Петричкович