Справа № 400/3686/24
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 р. № 400/3686/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. у порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській що полягають у невірному застосуванні норм закону при призначені та обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 , та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Миколаївської області провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , у відповідності до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, а також здійснити відповідні перерахунки виплати з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 10.05.2019 року по 01.02.2023 року.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській що полягають у не зарахуванні у подвійному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 з 18.01.2012 року по 29.07.2016 року на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок коефіцієнта стажу та перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 18.01.2012 року по 29.07.2016 року на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих у подвійному розмірі та виплатити різницю пенсії починаючи з 17.08.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що позивачу було призначено пенсію за вислугу років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» у 2019 році позивача переведено до пенсію за віком відповідно до Закону №1058. Вказує, що при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший відповідачем правомірно було застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, оскільки відповідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник середньої заробітної плати під час переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Відповідач зазначає, що позивач помилково вважає, що йому було заново призначено пенсію за віком, а фактично відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на іншу в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вибір пенсії надається громадянину саме під час її призначення. Таке призначення відбулось у 2011 році, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також вказав, що вимога зарахування стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення не підлягає задоволенню, оскільки до страхового стажу в подвійному розмірі зараховуються періоди роботи до 31.12.2003 року, а проводити обчислення стажу у подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав. При прийнятті рішення відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 року позивачка звільнилась з помади сестри медичної (дільничої) протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих, за статтею 38 КЗпП у зв`язку з виходом на пільгову пенсію за вислугу років.

З липня 2016 року позивачу призначена пенсія за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я (згідно п. «е») ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ.

10.05.2019 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням №22 від 20.05.2019 року призначено пенсію за віком у розмірі 1599,45 грн.

01.03.2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою в якій просила здійснити перерахунок стажу з урахуванням ст.60 Закону №1788, натомість відповідач відмовив у задоволенні заяви.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача обчислення пенсії у подвійному розмірі, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпеченню» періоду роботи з 18.01.2012 року по 29.07.2016 рік на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Аналіз положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчить про те, що вказана норма застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі саме цього Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

За приписами статті 7 цього Закону лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 за №909.

Спільним листом від 29.12.2005 за № 625/0/15-05/039-6, № 10.01.2009/2606, № 16918/02-20 Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України надано роз`яснення, що інфекційними закладами є, в тому числі, туберкульозні диспансери, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Судом встановлено, що позивач, відповідно до записів трудової книжки №22-25 та запису №26 вкладишу серія НОМЕР_1 від 29.07.2016 року до трудової книжку б/н від 11.07.1978 року у період з 18.01.2012 29.07.2016 рр., працювала на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих.

Суд зазначає, що медичний заклад у якому працював позивач, належить до закладів, передбачених статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення», та позивачем надано достатню кількість документів (довідки, трудову книжку, тощо), якими підтверджується факт роботи на посаді медсестри, що за посадовою діяльністю дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.

Посилання відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно зі статтею 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, суд відхиляє, з огляду на таке.

За змістом пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з пунктом 3 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Вимогами пункту 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, суд наголошує, що редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час і стаття 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Водночас нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №689/872/17.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 11.12.2018 у справі №310/385/17, яка в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд наголошує, що колізія норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що стосується обрахунку стажу роботи в подвійному розмірі на певних посадах, не відповідає принципу правової визначеності, а судова практика не дає однозначної відповіді на питання, пов`язані із застосуванням цих правових норм.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та і передбачуваності в його застосуванні.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що позивач, який працював на такій посаді, що за положенням норми ст. 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» дає право на подвійний обрахунок стажу роботу, мав законні сподівання на певні пільги. Неврахування вказаної норми зводить нанівець такі очікування та позбавляє особу будь-яких пільг, які були запропоновані державою з огляду на характер роботи, пов`язаний з певним ризиком для здоров`я людини.

Позбавлення позивачки такого права є для неї непередбачуваним, невиправданим втручанням в її майнові права, а тому воно порушено з боку відповідача та підлягає захисту.

З огляду на викладене, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідачем при розрахунку стажу позивача протиправно не зараховано до страхового стажу позивача у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 18.01.2012 року по 29.07.2016 рік на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2023 у справі № 446/1/22, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Для повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим провести їй перерахунок та виплату пенсії з дня її призначення (29.07.2016 року).

ІІ. Суд зазначає, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закон №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч.2 ст.40 Закон №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Тобто, за загальним правилом передбаченим частиною 2 статті 40 Закону №1058, при обчисленні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховується, серед іншого середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно з п.2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

Водночас ч.3 ст. 45 Закону №1058 установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч.3 ст.45 Закону №1058 установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.

Однак в даній справі, що розглядається мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016-2018 роки.

Суд звертає увагу, що позивачу первісно було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Для призначення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058, позивач звернувся вперше 10.05.2019 року.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки.

При цьому, статтею 9 Закону №1058 не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону №1058.

Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно було відмовлено у перерахунку пенсії позивача із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки, що зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваних дій, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ПФУ в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи ОСОБА_1 з 18.01.2012 по 29.07.2016 на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв,54020, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи з 18.01.2012 по 29.07.2016 на посадах сестри медичної протитуберкульозного кабінету поліклініки для дорослих та провести перерахунок та виплату пенсії з дня її призначення з 29.07.2016 року.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ЄРДПОУ 13844159) щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії за віком з 10.05.2019 р. середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 і 2016 роки.

5. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв,54020, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) перерахунок пенсії за віком, відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2016-2018 роки, починаючи з 10.05.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв,54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя В. С. Брагар