Справа № 280/10742/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 липня 2024 року Справа № 280/10742/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 3), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №87 від 22.09.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.06.2023 № 87, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня з якого виникло право на пенсію, а саме - з дня наступного за днем народження, - з 01.04.2023, зарахувавши до страхового стажу період роботи 01.08.2003 по 21.01.2005.

У позові зазначено наступне. Позивач тричі звертався до пенсійних органів за призначенням пенсії за віком. Перша відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.04.2023 № 87 обґрунтована тим, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.09.1982 по 14.10.1989, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка є не чіткою та не придатна для читання. Страховий стаж позивача обчислено у розмірі 26 років 10 місяців 11 днів. Вдруге, позивач звернувся із заявою від 22.06.2023 про призначення пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.06.2023 № 87 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. 18.09.2023 позивач втретє звернувся за призначенням пенсії. Рішенням від 22.09.2023 № 87 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж обчислено у розмірі 29 років 8 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії, оскільки необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років. Не погоджуючись із вказаними відмовами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 27.12.2023 позовну заяву залишено без руху.

03.01.2024 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою судді від 09.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

29.01.2024 від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що 18.09.2023 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача 1 від 22.09.2023 № 87 відмовлено позивачу у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років. Відповідач 1 зазначає, що страховий стаж позивача становить 29 років 08 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 01.08.2003 по 21.01.2005, оскільки починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період після 01.07.2000 за даними персоніфікованого обліку. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 - починаючи з 1 січня 2023 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Відповідачем 1 переглянуто пенсійну справу позивача та встановлено, що із заявами про призначення пенсії за віком позивач звертався 03.04.2023, 22.06.2023 та 18.09.2023. На підставі вищезазначеного, рішенням відповідача 1 від 22.09.2023 № 7 відмовлено в призначенні пенсії за віком позивачу.

30.01.2024 від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач звернувся 22.06.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, трудову книжку, довідку про підтвердження страхового стажу, диплом, паспорт, код. Аналізуючи надані документі відповідач 2, встановив, що страховий стаж позивача становить 29 роки 08 місяців 28 днів, якого не достатньо для призначення пенсії за віком. Виходячи з вищезазначеного відповідачем 2 прийнято рішення від 29.06.2023 №87 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

02.02.2024 та 07.02.2024 від відповідача 3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що З 1 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіальності призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961. Відповідач 3 зазначає, що позивач звертався за призначенням пенсії за віком 03.04.2023, 22.06.2023 та 18.09.2023, які за принципом екстериторіальності заяви позивача опрацьовувались відповідачами 1,2,4. Відповідачем 3 відмовну пенсійну справу переглянуто та встановлено, що згідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку (сплата страхових внесків но 31.12.2022) страховий стаж позивача становить 26 років 10 місяців, 11 днів.

06.02.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що вважає відмови необґрунтованими, викладеними не чітко, незрозуміло, такими, що підлягає визнанню протиправними у судовому порядку, що підтверджується наступним. Спірні правовідносини визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач зазначає, що на дату первісного звернення йому виповнилось 60 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 вищезазначеного закону. Для призначення пенсії за віком у 2023 році особам, які звертаються за її призначенням необхідно мати страховий стаж у розмірі не менше 30 років. Відповідно до архівної довідки, виданої голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією від 07.06.2023 № 100-100/Б-434-033 позивач працював кухарем 3 розряду у їдальні № 26 з 02.09.1982 відповідно до наказу від 02.09.1982 № 360-К та був звільнений за власним бажанням з 14.10.1989 відповідно до наказу від 14.10.1989 № 1511. Як свідчить запис трудової книжки позивача №15-16 він зарахований 01.08.2003 на роботу робочого з комплексного обслуговування будинків за трудовим договором № 792 від 01.08.2003 в СПД ОСОБА_2 і 21.01.2005 звільнений за власним бажанням (копія трудової книжки додається).

Ухвалою суду від 17.04.2024 залучено в якості співвідповідача по справі Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 4).

20.05.2024 від відповідача 4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач 03.04.2024 звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України з заявою та документами щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно принципу екстериторіальності заяву позивача та надані нею документи розподіллено на відповідача 4 для опрацювання. За результатами розгляду даного звернення було винесено Рішення від 10.04.2023 №87 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

, , .

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, 03.04.2023 звернулася із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності рішенням від 10.04.2023 №87 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон №1058) «за відсутності необхідного стажу 30 років».

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії за віком, йому виповнилося 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років.

Згідно вказаного рішення - страховий стаж Позивача становить 26 років 10 місяців 11 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви відповідачем 4 до страхового стажу не зараховано: період роботи з 02.09.1982 по 14.10.1989 відповідно до записів Трудової книжки НОМЕР_2 від 07.09.1982, оскільки у записі про звільнення не чіткий відтиск печатки.

22.06.2023 позивач вдруге звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності рішенням від 29.06.2023 №87 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 «за відсутності необхідного стажу 30 років».

Згідно вказаного рішення - страховий стаж Позивача становить 29 років 08 місяців 28 днів.

18.09.2023 позивач втретє звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності рішенням від 22.09.2023 №87 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 «за відсутності необхідного стажу 30 років».

Згідно вказаного рішення - страховий стаж Позивача становить 29 років 08 місяців 28 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: -періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 з 01.08.2003 по 21.01.2005, оскільки починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсії здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови№ 794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового держаного пенсійного страхування з 01.07.2000 обов`язковим. Даний період потребує перевірки.

Позивач вважає, що рішення відповідачів про відмову у призначенні йому пенсії є протиправними, порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом досліджено трудову книжку позивача НОМЕР_2 від 07.09.1982 позивача (а.с.13-23), у якій наявний трудовий запис, про те, що позивач з 02.09.1982 прийнятий на посаду кухаря 3 розряду до їдальні №26 відповідно до наказу від 02.09.1982 №360-К. Згідно з наказом від 14.10.1989 №1511 позивача звільнено з посади кухаря 3 розряду, про що наявний відповідний запис у вищевказаній трудовій книжці, що відповідає хронології обставин прийняття та звільнення з роботи. Записи щодо дати прийняття на роботу та звільнення виконані чітко, не містять виправлень, неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо їх змісту. Запис №5 засвідчений печаткою підприємства та підписом його керівника. Тобто, із наведених записів можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про переведення; підставу звільнення; документи (накази), на підставі яких здійснено записи у трудовій книжці.

Так на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та Іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі 687/975/17 (реєстраційний номер у ЄДРСР 72366973). (ВС/КАС у справі № 127/9055/17 від 06 березня 2018 р.)

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Адже, невиконання підприємством правил ведення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці НОМЕР_2 від 07.09.1982 щодо спірного періоду роботи з 02.09.1982 по 14.10.1989.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а; від 24 травня 2018 у справі №490/12392/16-а.

За таких обставин, доводи Відповідача 4 щодо не підтвердження страхового стажу, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача не чіткий відтиск печатки - спростовано матеріалами справи, а отже неврахування відповідачем до страхового стажу вищезазначеного періоду його роботи, а саме: з 02.09.1982 по 14.10.1989 підтвердженого Трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.09.1982 є необґрунтованим та протиправним.

За даних обставин відповідач 4 фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Щодо неврахування відповідачем 1 періоду роботи позивача з 01.08.2003 по 21.01.2005 через відсутність персоніфікованого обліку відомостей позивача у системі загальнообов`язкового держаного пенсійного страхування суд виходить з наступного.

Відповідальність за відсутність певної інформації у Державному реєстрі ЗОДСС, Реєстрі застрахованих осіб несе особа, на яку Законом покладено обов`язок вносити відомості до Реєстру, подавати звітність, а не громадянин, який звернувся за призначенням пенсії. Покладення на позивача негативних наслідків щодо невиконання певними особами своїх службових обов`язків у частині подання відомостей до Реєстрів є невиправданим, протиправним.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків. Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, звітності законом покладено на страхувальника, який здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно з якими: несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. У цих постановах Суд касаційної інстанції також зазначив, що внаслідок невиконання підприємствами обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Зважаючи на це, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за певний період не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Означене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.03.2018 у справі 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а .

Несплата за позивача страхових внесків або ж неподання підприємством, на якому працював позивач звітності до органів Пенсійного фонду щодо сум нарахованої заробітної плати не може бути підставою для незарахування Відповідачем 1 до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.08.2003 по 21.01.2005. Через зазначені обставини Позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

При цьому, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI, яким було запроваджено Реєстр застрахованих осіб (ст. 20 Закону) набрав чинності з 1 січня 2011 року, а положення ч.3 ст. 20 - з 1 січня 2014 року (п. 1 розділу VIII указаного Закону), тобто після спірного періоду.

Враховуючи, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, якою підтверджено періоди його роботи, ним доведено наявність у нього страхового стажу за період роботи з 01.08.2003 по 21.01.2005.

Отже, враховуючи вік позивача, 60 років, страховий стаж за період роботи з 02.09.1982 по 14.10.1989, та з 01.08.2003 по 21.01.2005, у позивача наявний страховий стаж роботи (більше 30 років). що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV набув права на призначення пенсії за віком.

З огляду на зазначене, спірні рішення від 10.04.2023 №87 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, рішення від 29.06.2023 №87 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та рішення від 22.09.2023 № 87 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, прийнято без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а отже є протиправним та підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень Відповідачів висновків суду по суті цієї частини заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, та в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяви позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій (як останньому органу Пенсійного фонду України, яким прийнято рішення від 22.09.2023 №87 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком), проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Вирішуючи заявлений спір, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, і за приписамист.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 353/265/17 та від 04 травня 2022 року у справі № 805/5133/18-а.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачу 31.03.2023 виповнилось 60 років, а із заявою про призначення пенсії за віком умовах до відповідача вона звернулася первинно 03.04.2023, в межах трьох місячного строку з дня досягнення ним відповідного віку (60 років), відповідно, призначення пенсії має відбутися саме з 01.04.2023, тобто, з дати що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог та те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 02.09.1982 по 14.10.1989 та з 01.08.2003 по 21.01.2005, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дати що настає за днем досягнення пенсійного віку - 01.04.2023, а Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити її виплату, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, якими прийнято спірні рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7, код ЄДРПОУ 13322403) від 10.04.2023 №87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ) від 29.06.2023 №87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) від 22.09.2023 №87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.09.1982 по 14.10.1989 та з 01.08.2003 по 21.01.2005, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.04.2023, а Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10 ) здійснити її виплату.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 715, 73 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 715, 73 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 715, 73 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова