Справа № 500/2654/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2654/24

12 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року, з 26.03.2024 року, скасувати Рішення № 75 від 01.04.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 , періодів трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723- XII від 16.12.1993 року та здійсненні відповідного перерахунку розміру пенсійних виплат на підставі Довідки від 26.03.2024 № 202/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби та Довідки від 26.03.2024 № 203/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 за періоди: з 03.08.1981 року по 21.10.1981 року на посаді старшого економіста в Тернопільській обласній конторі Держбанку Головного управління; з 29.10.1981 року по 27.05.1983 року служба в рядах Радянської Армії; з 01.08.1983 року по 14.07.1988 року на посадах в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 14.07.1988 року по 05.05.1992 року на посаді заступника голови райвиконкому та голови планової комісії райвиконкому у Збаразькому райвиконкомі; з 07.07.2000 року по 14.05.2004 року, з 17.05.2004 року по 04.04.2006 року та з 05.04.2006 року по 16.07.2014 року в органах Державної податкової інспекції, до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723- XII від 16.12.1993 року, зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723- XII від 16.12.1993 року з 26.03.2024 року та здійснити відповідний перерахунок розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 на підставі Довідки від 26.03.2024 № 202/5/19-00 -10-31 про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби та Довідки від 26.03.2024 № 203/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) з 26.03.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із досягненням 62 років, 26.03.2024 року повторно звернувся до відповідача у справі із заявою щодо переведення мене на інший вид пенсії, а саме на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та відповідно провести перерахунок пенсійних виплат на підставі довідок, долучених до цієї заяви. Проте, листом № 1900-0211-8/16627 від 04.04.2024 року, відповідач повідомив про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу, у зв`язку із недостатністю трудового стажу на посаді державного службовця. Водночас, вказано, що: «...право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» № 889, гр. ОСОБА_1 не має, оскільки відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до категорії державних службовців.». Просить врахувати, що в даному листі не були зазначені періоди трудової діяльності позивача, які відповідачем не зараховуються, таким чином відповідач не зараховує позивачу жодного періоду трудової діяльності до стажу на посадах, віднесених до категорії державних службовців. При цьому, зауважує, що відповідач вказує на трудову діяльність позивача на посадах державної податкової інспекції (які мають спеціальні звання), однак вказує, що норми ст.25 Закону № 37232 дані посади не включають. Також, позивач вказує, що не зазначений і загальний трудовий стаж позивача. Також, на думку позивача, спірні періоди роботи підлягають до зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону "Про державну службу". До того ж, зауважує, що подаючи довідки, позивач виявив бажання щодо визначення розміру пенсійних виплат на підставі даних, що містяться у них, а тому, позивач вважає, що неврахування цих довідок є незаконним.

Ухвалою суду від 01.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні даного позову повністю. На думку відповідача, періоди роботи з 03.08.1981 по 21.10.1981 на посаді старшого економіста в Тернопільській обласній конторі Держбанку Головного управління; з 29.10.1981 по 27.05.1983 служба в рядах Радянської Армії; з 01.08.1983 по 14.07.1988 на посадах в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 14.07.1988 по 05.05.1992 на посаді заступника голови райвиконкому та голови планової комісії райвиконкому у Збаразькому райвиконкомі не відносяться до посад, зазначених у статті 25 Закону № 3723, у зв`язку з чим вказані періоди не можуть бути зараховані до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що позивач не має права на пенсію за віком згідно Закону №889, оскільки в нього відсутній відповідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорії державних службовців. Також, вказав, що позивач для перерахунку пенсії надав довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, № 202/5/19-00-10-31 від 26.03.2024, видану ГУ ДПС в Тернопільській області, та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 203/5/19-00-10-31 від 26.03.2024, видану ГУ ДПС в Тернопільській області, станом на березень 2024 року. Просить врахувати, що згідно з даними трудової книжки позивач займав посади у Державній податковій службі, проте посади працівників державної податкової служби (які мають спеціальні звання) статтею 25 Закону № 3723 не передбачені.

Судом встановлено, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою №733 від 26.03.2024 щодо перерахунку пенсій - переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015року №889-УІІІ.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 01.04.2024 №75 позивачу відмовлено переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-УІІІ, зазначаючи, що право на пенсію на пенсію за віком згідно Закону

України «Про державну службу» №889, гр. ОСОБА_1 не має, оскільки відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до категорії державних службовців. Відповідач вказав, що ОСОБА_2 для перерахунку пенсії, надав довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби № 202/5/19-00-10-31 від 26.03.2024 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовці (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №203/5/19-00-10-31 від 26.03.2024р. станом на березень 2024 року. Зазначені довідки видані Головним управлінням Державної податкової служби України у Тернопільській області. Згідно наданої трудової книжки. №б/н від 01.08.1976р., встановлено що гр. ОСОБА_1 займав посади у державній податковій інспекції. Відповідно до ст.25 Закону №3723 визначені категорії посад державних службовців. Посади працівників державною податкової інспекції (які мають спеціальні звання) даною статтею не передбачені. Крім того, при розгляді документів, наданих для перерахунку, встановлено, гр. ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року не займав посаду державної служби.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.04.2024 №1900-0211-8/16627.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі також - Закон №1058-IV), який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі також - Закон №889-VIII), згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі також - Закону №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, частиною першою статті 37 Закону №3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З огляду на зміст зазначених норм чинного законодавства, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018. за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

Щодо незарахування періодів роботи з 07.07.2000 по 14.05.2004, з 17.05.2004 по 04.04.2006, з 05.04.2006 по 16.07.2014 в органах Державної податкової інспекції, до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, виданої 01.08.1976, а також трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , виданої 17.05.2004, 07.07.2000 року позивач прийняв присягу державного службовця, 08.08.2000 року присвоєно спеціальне звання податкової служби ІІ рангу, 15.08.2002 року присвоєно спеціальне звання податкової служби І рангу, 14.05.2004 року відповідно до Наказу № 523-о від 14.05.2004 року позивач звільнений у зв`язку із переведенням у РУДААК ДПА України; з 03.10.2005 року переведений на посаду завідувача сектору контролю за виробництвом і обігом підакцизних товарів, з 04.04.2006 року звільнений у зв`язку із переведенням; з 27.06.2007 року призначений на посаду начальника Збаразької міжрегіональної державної податкової інспекції, 21.02.2012 року у зв`язку із реорганізацією переведений на посаду начальника Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби, 24.05.2013 року призначений на посаду начальника Збаразької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та присвоєно 9 ранг державного службовця, 31.12.2013 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи І рангу, 16.07.2014 року звільнений з посади начальника Збаразької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів України у Тернопільській області

Так, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом України №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 1, 4 статті 15 цього Закону).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймали посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержували заробітну плату за рахунок державного бюджету, - мають право на зарахування періодів такої роботи до стажу державної служби.

Відповідно до п.343.1 - 343.2 ст.343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16а та постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Виходячи з наведеного слідує, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідного статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, суд вважає, що періоди роботи позивача з 07.07.2000 року по 14.05.2004 року, з 17.05.2004 року по 04.04.2006 року та з 05.04.2006 року по 16.07.2014 року в органах Державної податкової інспекції зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Щодо незарахування періодів роботи з 14.07.1988 по 05.05.1992 на посаді заступника голови райвиконкому та голови планової комісії райвиконкому та голови планової комісії, до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" № 889 передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до приписів ст.1, 2, 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до п. 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Отже, на думку суду, посада заступника голови райвиконкому та голови планової комісії райвиконкому у Збаразькому райвиконкомі, на яку позивач був обраний та яку позивач обіймав в період з 14.07.1988 року по 05.05.1992 року, передбачена статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", та підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Суд також зауважує, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" №889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 за №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Щодо незарахування періоду роботи з 03.08.1981 року по 21.10.1981 року на посаді старшого економіста в Тернопільській обласній конторі Держбанку Головного управління, з 29.10.1981 року по 27.05.1983 року служба в рядах Радянської Армії, з 01.08.1983 року по 14.07.1988 року на посадах в ІНФОРМАЦІЯ_1 до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки позивача, виданої 01.08.1976, позивач працював у наступні періоди: з 03.08.1981 року по 21.10.1981 року - на посаді старшого економіста в Тернопільській обласній конторі Держбанку Головного управління, звідки звільнений у зв`язку із призовом на службу в армії; з 29.10.1981 року по 27.05.1983 року служба в рядах Рядянської Армії; з 01.08.1983 року по 17.10.1983 року на посаді бухгалтера Головного управління Держбанку СССР, та звільнений по переводу в структурі Держбанку в Збаразький районний відділ; з 17.10.1983 року по 11.06.1984 року на посаді старшого економіста в Збаразькому районному фінансовому відділі (тобто в межах Держбанку), звідки звільнений у зв`язку із переведенням; з 12.06.1984 року по 09.09.1986 року на посаді завідуючого ощадної каси №16356 у зв`язку із переведення, звідки звільнений у зв`язку із переведенням на роботу в розпорядження Тернопільської обласної контори Держбанку; з 10.09.1986 року по 14.07.1988 року на посаді управляючого Збаразького відділу Тернопільської обласної контори Держбанку, звідки звільнений у зв`язку із переведенням в Збаразький райвиконком.

В період спірних правовідносин діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України.

В додатку до Порядку обчислення стажу державної служби міститься Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. У вказаному Переліку, зокрема, наявні такі установи: Держбанк СРСР, Зовнішекономбанк СРСР, Будбанк СРСР, Промбудбанк СРСР, Агропромбанк СРСР, Житлосоцбанк СРСР, Ощадний банк СРСР, їх республіканські банки (контори), крайові, обласні (міські) управління, а також міські і районні відділення.

Крім цього, вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

При цьому, статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок i військову службу» та статтею 8 Закону України «Про соціальний i правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 100 Закону України „Про пенсійне забезпечення" визначено право на пільгове пенсійне забезпечення особам, які мають на день введення в дію цього Закону (на 1 січня 1992 року) стаж на роботах, що давали право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно з пунктом 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року, при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба в військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала службі чи безпосередньо слідувала за нею. Таким чином, проходження мною служби в лавах РА, в моєму випадку, зараховується як стаж державної служби.

Отже, відповідачем безпідставно не зараховано періоди роботи позивача з 03.08.1981 року по 21.10.1981 року на посаді старшого економіста в Тернопільській обласній конторі Держбанку Головного управління, з 29.10.1981 року по 27.05.1983 року служба в рядах Радянської Армії; з 01.08.1983 року по 14.07.1988 року на посадах в ІНФОРМАЦІЯ_1 до трудового стажу державного службовця.

У сукупності наведених обставин, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування.

Крім цього, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

На переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 26.03.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 на підставі Довідки від 26.03.2024 № 202/5/19-00 -10-31 про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби та Довідки від 26.03.2024 №203/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) з 26.03.2024 року, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, зазначені вимоги, на думку суду, є передчасними та не підлягають до задоволення, адже відповідачем не зараховані спірні періоди роботи до стажу державної служби, а також не переведено на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №75 від 01.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015року №889-УІІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.03.2024 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015року №889-УІІІ, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 12 липня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.