Справа № 340/8138/23
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року справа № 340/8138/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі військова частина) про визнання протиправними і скасування наказів, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до відповідача про визнання протиправними і скасування наказів від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135.

Водночас просив суд визнати протиправною бездіяльність військової частини стосовно: нарахування і виплати грошового забезпечення і додаткової винагороди за період з 01 квітня 2022 року по 24 червня 2023 року; виплати компенсації за невідбутих 63 доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки, компенсації за невідбутих 28 діб додаткових відпусток, що надають учасникам бойових дій, за 2022-2023 роки, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.

Також просив суд зобов`язати відповідача сплатити кошти, що належали при звільненні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги позову.

Пояснив, що ніколи самовільно не залишав район виконання бойових дій.

Виконуючи бойове завдання, отримав травму, від якої погіршився стан здоров`я. На підставі наказу командира роти суміжний підрозділ евакуював, як соматичного хворого і за вказівками медичного персоналу лікарень перемістили до м.Кропивницький, де тривалий час лікувався.

Стверджує, що не зміг прибути до місця розташування підрозділу, так як погано пересувався (болі у спині) і бачив (часткова втрата функції органів зору).

Намагався отримати направлення від військової частини про проходження військово-лікарської комісії (далі Комісія), на що отримав відмову.

Направлення видало Державне бюро розслідувань (далі Бюро).

За висновком Комісії визнаний непридатним до військової служби.

Зазначив, що відповідач тривалий час не звільняв з військової служби, так як вимагав повернення до постійного місця дислокації, і не виплатив коштів, що належали при звільненні.

Відповідач заперечив стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.61-70).

У судовому засіданні представник пояснив, що ОСОБА_1 самовільно залишив район виконання бойових завдань, а повернувся лише через рік.

Зазначив, що направлення на проходження Комісії могли видати за умови прибуття до військової частини і огляду лікарем.

Визнав, що в день звільнення не провели повний розрахунок стосовно виплат, право на які зазначено у наказі про звільнення.

17 жовтня 2023 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.52-53).

26 лютого 2024 року суд прийняв ухвалу про розгляд справи у тому ж провадженні, однак з викликом сторін (а.с.77-78).

09 липня 2024 року суд прийняв ухвалу про відмову у поновленні строку звернення до суду, так як він не пропущений (а.с.172-175).

09 липня 2024 року суд закрив провадження у справі в частині вимоги про зобов`язання виплатити компенсацію за 30 діб невідбутих щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки, компенсацію за 28 діб невідбутих додаткових відпусток, що надають учасникам бойових дій, за 2022-2023 роки (а.с.176-177).

09 липня 2024 року сторони до суду не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомленні належним чином (а.с.166-167, 171).

Суд, керуючись приписами частини 9 статті 205 КАС України, прийняв ухвалу про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, з 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині (а.с.61-70).

Наказом командира військової частини від 25 квітня 2022 року №115 позивач вибув з наступного дня у розпорядження військової частини НОМЕР_2 для виконання бойового завдання (а.с.71).

26 квітня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №116, яким ОСОБА_1 визнав дезертиром (самовільно залишив район виконання бойового завдання) (а.с.72).

26 квітня 2022 року позивач отримав бойову травму, що доводиться відомостями двох первинних медичних карток форми №100 і його евакуювали до медичного закладу (а.с.26-27).

27 квітня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №117, яким визнав, що ОСОБА_1 самостійно повернувся до військової частини (а.с.73).

21 лютого 2023 року військова частина склала довідку про обставини поранення ОСОБА_1 26 квітня 2022 року (вибухова травма, акубаротравма) (а.с.37).

15 травня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №135, яким позивача визнав дезертиром (самовільно залишив район виконання бойових завдань) (а.с.74).

Відповідач стверджував, що за цим фактом провели службове розслідування, матеріали якого і повідомлення про подію надіслали до Бюро.

Військова частина не надала до суду матеріалів службового розслідування (а.с.112).

Бюро також не надало матеріалів службового розслідування (а.с.139, 159).

Підстава їх відсутність.

Відповідач не приймав наказ про призупинення військової служби.

28 березня 2023 року Бюро прийняло постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 (а.с.11-13).

Підстава відсутність складу злочину, передбачено положеннями частини 4 статті 408 КК України.

Військова частина входить до складу військової частини НОМЕР_3 (далі військова частина НОМЕР_4 ), командир якої вирішує усі кадрові питання.

17 травня 2022 року черговий фельдшер військової частини НОМЕР_4 видав позивачу направлення до медичного закладу (а.с.96-97, 99).

У правленні зазначено про травму, яку отримав 26 квітня 2022 року (акубаротравма) (а.с.99).

З 17 травня по 10 червня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» (далі Госпіталь) (а.с.96-100).

Лікували з приводу вибухової травми від 26 квітня 2022 року.

Позивач зазначив, що з 11 червня 2022 року виходив на зв`язок з командуванням військової частини на предмет отримання направлення про проходження Комісії.

Підстава погано пересувався (болі у спині) і бачив (часткова втрата функції органів зору).

Щоразу повідомляли, що треба повернутися до місця постійної дислокації військової частини (Донецька область).

Стверджує, що кожного дня приходив до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), так як з об`єктивних причин не міг з`явитися до військової частини.

З 09 грудня 2022 року по 02 березня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в Госпіталі за направленням Бюро (а.с.96-97, 101-105).

Лікували з приводу вибухової травми від 26 квітня 2022 року.

Водночас пройшов Комісію.

Комісія зробила висновок про непридатність до військової служби (а.с.96-97).

Постанову Комісії затверджено 28 лютого 2023 року (а.с.96-97).

05 червня 2023 року ОСОБА_1 визнали особою, що набула стан інвалідності (2 група) (а.с.19).

Причина поранення, яке пов`язане зі захистом Батьківщини (захворювання органів зору).

Позивач зазначив, що з 03 березня 2023 року виходив на зв`язок з командуванням військової частини на предмет звільнення з військової служби.

Надіслав висновок Комісії у письмовому і електронному виді через інших військовослужбовців, так як за станом здоров`я не міг прибути до Донецької області.

24 червня 2023 року військова частина прийняла наказ №175 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з того ж дня (а.с.30).

Наказ прийнято на підставі наказу військової частини 2 від 05 травня 2023 року №109-РС про звільнення з військової служби (а.с.30).

Відповідач визнав обов`язок виплатити: грошове забезпечення за один день (24 червня 2023 року); компенсацію за 63 невідбутих доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки; компенсацію за 28 невідбутих діб додаткової відпустки, що надають учасникам бойових дій, за 2022-2023 роки; грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн (а.с.30).

14 липня 2023 року військова частина виплатила: компенсацію за 30 невідбутих діб щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки; компенсацію за 28 невідбутих діб додаткових відпусток, що надають учасникам бойових дій, за 2022-2023 роки; грошове забезпечення за 24 червня 2023 року (за один день служби); одноразову грошову допомогу при звільненні (а.с.115).

ОСОБА_1 підтвердив отримання цих коштів.

Військова частина надала інформацію про виплату грошового забезпечення і додаткової винагороди, право на яку встановлено приписами постанови Уряду України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова) (а.с.16).

Так, за квітень 2022 року нарахували і виплатили грошове забезпечення у сумі 4080,56 грн, а за 15 днів травня 2022 року 1974,47 грн (а.с.16).

Не нарахували щомісячну премію у розмірі 212% (а.с.16, 169-170).

Додаткову винагороду за період з 01 квітня по 15 травня 2022 року не виплатили.

На процес нарахування і виплати грошового забезпечення і додаткової винагороди впливали накази командира військової частини від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135, про що зазначено внизу розрахунку (а.с.16).

З 16 травня 2022 року по 23 червня 2023 року грошове забезпечення і додаткову винагороду не нарахували (а.с.169-170).

Підстава наказ командира військової частини від 15 травня 2022 року №135 (а.с.169-170).

Позов подано до суду 25 вересня 2023 року (а.с.1-17).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Стосовно вимоги про зобов`язання виплатити компенсацію за 33 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки і грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.

Так, військова частина визнала, що ОСОБА_1 має право на такі виплати.

На день звільнення з військової служби не існувало спору щодо цих виплат, так як відповідач у наказі про виключення зі списків особового складу визнав обов`язок виплатити компенсацію за 63 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки і грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.

Станом на 09 липня 2023 року військова частина виплатила компенсацію за 30 невідбутих діб щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки.

Приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Отже, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Стосовно вимоги позову про визнання протиправними і скасування наказів військової частини від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135.

Так, наказом військової частини від 26 квітня 2022 року №116 ОСОБА_1 визнано таким, що того ж дня самовільно залишив район виконання бойових завдань.

Відповідач не надав матеріалів службового розслідування з цього питання.

Судом встановлено, що 26 квітня 2022 року позивач отримав поранення і його евакуювали до медичного закладу.

Військова частина не заперечує факту поранення, так як 21 лютого 2023 року склала довідку про його обставини (вибухова травма, акубаротравма) (а.с.37).

Тому ОСОБА_1 покинув поле бою в силу об`єктивних обставин, що виключають ознаку самовільності.

Отже, наказ військової частини від 26 квітня 2022 року №116 протиправний і його належить скасувати.

На перший погляд, наказ військової частини від 27 квітня 2022 року №117 не порушує прав позивача, так як ним встановлено, що він повернувся того ж дня до військової частини.

Однак далі за текстом зазначено, що повернувся після того, як самовільно залишив бойову позицію.

Оскільки ОСОБА_1 не залишав самовільно бойову позицію, а його евакуювали після поранення, то і цей наказ належить визнати протиправним і скасувати, як похідний від наказу від 26 квітня 2022 року №116.

Наказом військової частини від 15 травня 2022 року №135 позивача визнано таким, що самовільно залишив район виконання бойових завдань.

ОСОБА_1 пояснив, що після травми, яку переніс 26 квітня 2022 року, погіршився стан здоров`я, а військова частина не надала адекватної медичної допомоги. 14 травня 2022 року на підставі усного наказу командира роти ОСОБА_2 . суміжний підрозділ евакуював, як соматичного хворого, і за вказівками медичного персоналу лікарень перемістили до м.Кропивницький, де тривалий час лікувався.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України військова частина мала обов`язок довести, що позивач самовільно залишив район виконання бойових завдань.

Отже, відповідач мав спростувати пояснення позивача.

Військова частина не надала матеріалів службового розслідування з цього питання.

Відповідач не клопотав і про допит свідка ОСОБА_2 , який проходить військову службу у іншій військовій частині.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що військова частина не спростувала пояснень ОСОБА_1 і не довела факт самовільного залишення району бойових дій.

Таким чином позивач діяв в межах наказу командира роти, що виключає самовільне залишення району бойових дій.

Судом встановлено, що прохання позивача про госпіталізацію були небезпідставні, що доводиться тривалістю стаціонарного лікування (4 місяці), висновком Комісії (непридатність до військової служби), встановленням стану інвалідності (2 група (поранення, яке пов`язане зі захистом Батьківщини (захворювання органів зору)).

Більше того Бюро в рамках кримінального провадження не виявило ознак складу злочину в діях ОСОБА_1 .

Отже, наказ військової частини від 15 травня 2022 року №135 протиправний і його належить скасувати.

Тому позов в цій частині вимог також належить задовільнити.

Стосовно вимоги позову про нарахування і виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01 квітня 2022 року по 24 червня 2023 року.

Так, вирішуючи питання про нарахування грошового забезпечення і додаткової винагороди, враховували накази від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135, які суд визнав протиправними та скасував.

Як наслідок не виплатили додаткову винагороду і частину грошового забезпечення (премію) за період з 01 квітня по 15 травня 2022 року.

З 16 травня 2022 року по 23 червня 2023 року не нараховували і не виплатили ні грошового забезпечення, ні додаткової винагороди.

Так як накази про самовільне залишення району бойових дій визнанні судом протиправними і скасовані, то у відповідача виник обов`язок перерахувати грошове забезпечення і додаткову винагороду за період з 01 квітня 2022 року по 23 червня 2023 року та виплатити додаткові кошти.

Грошове забезпечення за 24 червня 2023 року виплатили 14 липня того ж року (а.с.115).

Нараховуючи грошове забезпечення і додаткову винагороду, відповідач має врахувати перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 17 травня по 10 червня 2022 року та з 09 грудня 2022 року по 02 березня 2023 року з приводу наслідків вибухової травми від 26 квітня 2022 року.

Що стосується часу між періодами стаціонарного лікування (з 11 червня по 08 грудня 2022 року) і після його завершення (02 березня 2023 року) до 23 червня 2023 року, то суд зазначає наступне.

З урахуванням скасування наказу військової частини від 15 травня 2022 року №135 за ці періоди відсутні накази про визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину і не проводили службове розслідування з цього питання.

Позивач після першого етапу лікування не міг повернутися до військової частини у Донецьку область за станом здоров`я, що доводиться висновком Комісії (непридатний до військової служби) і визнанням його особою, що набула стану інвалідності (2 група (часткова втрата функції органів зору)).

З 11 червня 2022 року постійно приходив до місця дислокації військової частини НОМЕР_4 , яка вирішує кадрові питання у військовій частині, і виходив на зв`язок з командуванням відповідача на предмет отримання направлення про проходження Комісії, що не принесло результату.

Суд допитав свідка ОСОБА_3 , котра до березня 2024 року проходила службу у військовій частині на посаді діловода і знаходилась у АДРЕСА_1 . Пояснила, що у 2023 році часто (через день) бачила ОСОБА_1 біля військової частини 2. Позивач передавав через неї документи до стройової частини про лікування і звільнення зі служби. Повідомила, що надсилала документи до місця постійної дислокації військової частини, але вони згоріли (зі слів командування). Чула, як помічник начальника штабу з мобілізаційної роботи ОСОБА_4 телефонним зв`язком повідомив ОСОБА_1 , щоб він не їхав у Донецьку область, а чекав звільнення.

Суд не зміг допитати свідка ОСОБА_5 , яка проходить службу у військовій частині на посаді начальника речової служби, так як виконує накази в районі ведення бойових дій. Однак вона надала письмові пояснення до суду (а.с.163).

ОСОБА_5 пояснила, що у літку 2022 року за наказом командира знаходилась у м.Кропивницький. Зустрічалась декілька разів з ОСОБА_1 біля військової частини НОМЕР_4 , який показував документи про лікування, на що відповіла, що треба з`явитися до місця постійної дислокації військової частини (Донецька область).

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що з 11 червня по 08 грудня 2022 року і з 03 березня до 23 червня 2023 року ОСОБА_1 не ухилявся від проходження військової служби, а до місця постійної дислокації військової частини не міг з`явитися за станом здоров`я (непридатний до військової служби (часткова втрата функції органу зору)).

Якби військова частина врахувала медичну документацію щодо поранення станом 10 червня 2022 року, то мала видати направлення на проходження Комісії, не вимагаючи прибуття позивача до свого місця постійної дислокації.

До таких дій закликає припис частини 1 статті 3 Конституції України.

Цією нормою права встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Водночас процедура звільнення тривала надмірно з урахуванням часу прийняття рішення Комісією.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що чула про дозвіл командування не з`являтися позивачу до місця постійної дислокації військової частини для завершення процедури звільнення.

ОСОБА_1 показав, що в день звільнення перебував у м.Кропивницький.

Позов в цій частині вимог належить задовільнити частково, так як грошове забезпечення за 24 червня 2023 року нарахували і виплатили.

Загалом позов належить задовільнити частково.

Сторони не понесли судових витрат (а.с.52-53).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправними і скасувати накази військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135.

Визнати протиправною бездіяльність військової частину НОМЕР_1 стосовно виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.

Визнати протиправною бездіяльність військової частину НОМЕР_1 стосовно виплати ОСОБА_1 компенсації за 33 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 33 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01 квітня по 15 травня 2022 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 16 травня 2022 року по 23 червня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 01 квітня 2022 року по 23 червня 2023 року без врахування наказів від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135 і з врахуванням перебування на стаціонарному лікуванні з 17 травня по 10 червня 2022 року та з 09 грудня 2022 року по 02 березня 2023 року з приводу наслідків вибухової травми від 26 квітня 2022 року.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ