Справа № 160/14027/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
29.05.2024 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАРІВЕСТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
Ухвалою суду від 31.05.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 31.05.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- всі наявні докази, що послугували для прийняття спірного рішення.
14.06.2024 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву.
20.06.2024 року позивачем через підсистему Електронний суд подано відповідь на відзив.
26.06.2024 року відповідачем через підсистему Електронний суд подані письмові заперечення на відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 12.07.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказують, що жодного акту позивач не отримував, та підстава для таких висновків відповідача позивачу не відома.
Позивач вважає, що така підстава для анулювання ліцензії підприємству позивачу не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «ЛАРІВЕСТ» фактично здійснює господарську діяльність за адресою, вказаною в ліцензії.
Так, на підставі Договору суборенди нежитлового приміщення №02-71/14 від 05.12.2023 року в користуванні позивача перебуває частина нежитлового приміщення площею 34 кв. м. за адресою Дніпропетровська область, місто Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район, вулиця Донецьке шосе, будинок 112К, яка вказана в ліцензії, і яка є адресою місця торгівлі.
Факт передачі цього нерухомого майна в суборенду ТОВ «ЛАРІВЕСТ» також підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 05.12.2023 року на умовах наведеного вище договору суборенди.
При цьому, позивач подав до контролюючого органу повідомлення форми №20-ОПП щодо об`єкта, пов`язаним з оподаткуванням або через який проводиться діяльність кіоск по АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, про те, що ТОВ «ЛАРІВЕСТ» здійснює свою торгівельну діяльність за адресою вказаною в ліцензії Дніпропетровська область, місто Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район, вулиця Донецьке шосе, будинок 112К, а посилання відповідача в оскаржуваному розпорядженні на встановлення факту відсутності Товариства за місцем провадження діяльності не відповідають дійсності та не можуть містити під собою будь-якої доказової бази.
Вважають, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області без будь-яких на те правових підстав блокує господарську діяльність позивача без повідомлення жодних причин та підстав для таких дій.
Додатково зазначили про те, що з наданих відповідачем фото неможливо встановити час та дату, коли відбувається подія, більш того взагалі не вбачається де саме були здійснені фото, відсутнє фіксування адреси місцезнаходження торгівельних павільйонів зображених на наведених фото.
Зазначення в акті про неможливість проведення фактичної перевірки інформації про відсутність ТОВ «ЛАРІВЕСТ» за місцем провадження господарської діяльності за вказаною у ліцензії адресою не є належним доказом відсутності за місцезнаходженням та, у цьому випадку, не може слугувати підставою для анулювання ліцензії на підставі ст. 15 Закону України № 481.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Вказують, що відповідно до частини 52 статті 15 Закону України №481/95-BP, ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі, у тому числі зокрема:
встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
Враховуючи наведені обставини просили у задоволенні позовних вимог, відмовити через їх безпідставність.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
Товариство взято на облік територіальним органом ДПС України (Головне управління ДПС у місті Києві).
Основним видом діяльності ТОВ «ЛАРІВЕСТ», що визначений в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: Код КВЕД - 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Отже, фактична перевірка позивача призначена для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу підакцизних товарів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодексу України.
За приписами пп.20.1.4, 20.1.8, 20.1.10 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів та під час проведення перевірок перевіряти документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 статті 80 Податкового кодексу України, що спростовує доводи позивача щодо неповідомлення Товариства про проведення фактичної перевірки.
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального є самостійною підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Слід вказати, що у цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального).
Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" покладені на відповідача.
Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, зокрема, контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
Отже, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 20 липня 2023 року №520/5288/21, від 21.07.2022 у справі №320/1864/21, від 11.05.2022 у справі №540/4141/20, які враховуються судом в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
У постанові від 06.07.2022 року у справі №420/1242/21 Верховним Судом викладено такий висновок щодо застосування норми права: "Аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що дана правова норма передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо. Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства".
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Слід вказати, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України врегульовані Законом України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".
Положеннями статті 1 вказаного Закону, визначено, що анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Абзацом 12 частини 52 статті 15 Закону України № 481/95-ВР, передбачено, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі: встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку (частина 53 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального").
Отже, підставою для анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) є встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
Відповідно до частини 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі.
Таким чином, суд доходить висновку, що посадовими особами ГУ ДПС в Дніпропетровській області з дотриманням норм Податкового кодексу України складено акт "Про неможливість проведення фактичної перевірки", яким засвідчується, зокрема, факт відсутності посадових/службових або уповноважених осіб товариства за місцезнаходженням, вказаним у виданій ліцензії на право оптової торгівлі, що є достатнім для висновку про відсутність суб`єкта господарювання за місцезнаходженням, зазначеним у виданій ліцензії та анулювання її дії з цих підстав.
Стосовно направлення контролюючим органом витягу з розпорядження через електронний кабінет Підприємства, суд зазначає про таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 року №895 затверджено Порядок проведення експериментального проекту щодо запровадження першої черги Єдиної державної електронної системи дозвільних документів.
Відповідно до пункту 1 Порядку №895, вказаний порядок визначає механізм проведення експериментального проекту щодо запровадження першої черги Єдиної державної електронної системи дозвільних документів (далі - експериментальний проект), процедуру та вимоги щодо ведення першої черги Єдиної державної електронної системи дозвільних документів.
Дія цього Порядку поширюється на суб`єктів господарювання, які виявили намір приєднатися до експериментального проекту щодо подання документів для отримання адміністративних послуг у сфері ліцензування (видача ліцензії, зупинення дії ліцензії повністю або частково, відновлення дії ліцензії повністю або частково, анулювання ліцензії повністю або частково, розширення або звуження провадження господарської діяльності), скарг на дії органів ліцензування, одержання інформації про перевірки в електронній формі з використанням електронного кабінету та Реєстру адміністрування ліцензій першої черги Єдиної державної електронної системи дозвільних документів.
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку №895 зазначено, що Єдина державна електронна система дозвільних документів (далі - електронна система) - єдина інформаційно-телекомунікаційна система, що забезпечує створення, перегляд, надсилання, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері ліцензування, а також електронну взаємодію між здобувачами ліцензій, ліцензіатами та їх представниками, державними органами, їх посадовими особами з метою отримання визначених пунктом 42 цього Порядку адміністративних послуг у сфері ліцензування.
Через електронний кабінет здобувача ліцензії, ліцензіата створюються такі електронні документи та здійснюються такі дії, зокрема, ознайомлення з документами, що приймаються під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері ліцензування (п.п.5 п..59 Порядку №895).
Положеннями пунктів 103, 104 Порядку №895 передбачено, що з дня авторизації користувача в електронному кабінеті надсилання/отримання електронних документів та інформації, обмін повідомленнями з іншими користувачами здійснюється виключно через такий електронний кабінет, якщо інше не визначено законодавством.
Документ, надісланий в електронний кабінет, вважається врученим користувачу, якщо він сформований з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законів України "Про електронні довірчі послуги" і є доступним в електронному кабінеті. Сповіщення про надходження документа надсилається автоматично програмними засобами електронної системи на адресу електронної пошти користувача.
З урахуванням зазначено, суд доходить висновку, що відповідач, надсилаючи спірне розпорядження до електронного кабінету позивача, діяв у межах норм вказаного Порядку, який є чинним та створений задля взаємодії між першою чергою Єдиної державної електронної системи дозвільних документів та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у режимі реального часу для отримання інформації, необхідної для надання адміністративних послуг у сфері ліцензування.
За змістом позовної заяви позивача фактично не заперечує та не спростовує встановленого контролюючим органом факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії, а посилається лише на фактичну відсутність у податкового органу таких доказів.
Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про правомірність прийнятого відповідачем розпорядження від 22.04.2024 р. №115-рл.
Таким чином, за сукупністю наведених обставин та враховуючи наявність письмових доказів, що підтверджують наведені позивачем доводи у позовній заяві та виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАРІВЕСТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, без задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Відповідно до ст.139 КАС України у разі відмови в задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений судовий збір відшкодуванню не підлягає.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАРІВЕСТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 12.07.2024 року.

Суддя В.В. Ільков