Справа № 400/1932/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1932/24

Головуючий в 1 інстанції Бульба Н.О.

Дата і місце ухвалення 01.03.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Челак Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №400/1932/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, за участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Булахевіча С.В. від 16.02.2024 року у виконавчому провадженні ВП №73878813 про накладення штрафу в сумі 5100 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.05.2024р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Техноторг-Дон» подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що неможливість виконання позивачем зобов`язання по передачі стягувачу трактору Беларус-82.1 обумовлена тим, що згідно з додатком 2 до рішення РНБО України від 19.10.2022 р. «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022, на Відкрите акціонерне товариство «Мінський тракторний завод», яке є виробником тракторів Беларус-82.1, строком на 10 років було застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Також позивач вказував на те, що у нього відсутні трактори Беларус-82.1 в Україні, а застосування до ВАТ «МТЗ» вищезазначених санкцій перешкоджає товариству ввести ці трактори на територію України та передати у власність стягувача.

Апелянт вважає, що він з об`єктивних причин позбавлений можливості виконати рішення суду згідно з виконавчим листом від 04.01.2024 р., виданим Шацьким районним судом Волинської області у справі № 170/499/23 про зобов`язання передати ОСОБА_1 трактор Беларус-82.1.

У зв`язку із наведеним, апелянт вважає, що він не вчиняв порушення, передбачене ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки неможливість виконання рішення суду у справі № 170/499/23 виникла через поважні об`єктивні причини, що не залежать від волі позивача, а тому у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови у виконавчому провадженні про накладення на товариство штрафу.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги товариства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

17.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. відкрито виконавче провадження №73878813 з примусового виконання виконавчого листа №170/499/23, виданого 04.01.2024р. Шацьким районним судом Волинської області про зобов`язання ТОВ «Техноторг-Дон» передати у відповідності до умов п.3.1.1 Договору купівлі-продажу №43/320 385 від 17.02.2022, з урахування внесених змін, у власність ОСОБА_1 оплачений товар трактор «Беларус 82,1» шляхом його поставки ОСОБА_1 на умовах само вивозу.

Також у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 73878813привтаним виконавцем зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

13.02.2024 року на адресу приватного виконавця позивач надіслав лист, в якому повідомив про неможливість виконати рішення суду у зв`язку з відсутню майна, яке необхідно передати стягувачу.

16.02.2024 року у межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу, яким за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника ТОВ «Техноторг-Дон» накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною ТОВ «Техноторг-Дон» оскаржило її до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що в рамках виконавчого провадження ВП № 73878813 на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» покладалось зобов`язання передати у власність ОСОБА_1 трактор Беларус-82.1 на умовах самовивозу. Проте, на час розгляду справи, докази фактичного виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження ВП № 73878813 відсутні. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача протиправної поведінки, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Отже, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За положеннями ч. 2 цієї статті, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 371 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В свою чергу системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Тобто, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Перевіряючи матеріали справи, суд звертає увагу на те, що після отримання постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №73878813 з примусового виконання виконавчого листа №170/499/23, виданого 04.01.2024р. Шацьким районним судом Волинської області, ТОВ «Техноторг-Дон» повідомило приватного виконавця про те, що згідно з додатком 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022, на Відкрите акціонерне товариство «Мінський тракторний завод» (Открытое акционерное общество "Минский тракторный завод", Minsk tractor works OJSC) (відомості згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та індивідуальних підприємців Республіки Білорусь: обліковий номер платника 100316761; місцезнаходження юридичної особи 220070, Республіка Білорусь, м.Мінськ, вул. Долгобродська, буд. 29, кім. 201 (220070, Республика Беларусь, г. Минск, вул. Долгобродская, д. 29, ком. 201), строком на 10 років було застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), а саме, повне припинення торговельних операцій; повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом; припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

Товариство також повідомило приватного виконавця про те, що у ТОВ «Техноторг-Дон» відсутні трактори Беларус-82.1 в Україні, а застосування до ВАТ «МТЗ» вищезазначених санкцій перешкоджає підприємству ввести ці трактори на територію України та передати у власність стягувача ОСОБА_1 .

Позивач вказав, що він з об`єктивних причин позбавлений можливості виконати рішення суду згідно з виконавчим листом від 04.01.2024 р., виданим Шацьким районним судом Волинської області у справі № 170/499/23 про зобов`язання передати ОСОБА_1 трактор Беларус-82.1.

Крім того у зв`язку з наявністю обставин, що роблять неможливим виконання рішення суду, керуючись нормами ст.435 ЦПК України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», товариство просило приватного виконавця звернутися до Шацького районного суду Волинської області, який розглядав справу № 170/499/23, як суд першої інстанції, із заявою про зміну способу виконання рішення суду у справі № 170/499/23, з зобов`язання передати ОСОБА_1 трактор Беларус-82.1 на стягнення з боржника (ТОВ «Техноторг-Дон») на користь стягувача ( ОСОБА_1 ) сплачених стягувачем грошових коштів за трактор Беларус-82.1 за договором купівлі-продажу № 43/320 385 від 17.02.2022р. в сумі 565 000 (п`ятсот шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Розглянувши подану товариством заяву, приватний виконавець дійшов висновку, що неможливість виконання рішення суду обумовлена боржником тим, що з 19.10.2022 до Відкритого акціонерного товариства «Мінський тракторний завод» рішенням Ради національної безпеки і оборони України застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Однак, як вказав приватний виконавець в оскаржуваній постанові від 16.02.2024 року про накладення штрафу, зазначена причина не може вважатись поважною тому, що відповідно до рішення суду боржник зобов`язаний виконати умови договору від 17.02.2022, відповідно до якого боржник зобов`язаний був поставити товар стягувачу протягом 10 робочих днів з моменту повної оплати, яку стягувач здійснив 15.04.2022.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні до приватного виконавця із заявою про визнання поважними причин невиконання судового рішення, товариство не надало жодного доказу у підтвердження обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника та унеможливлюють виконання судового рішення.

Приватний виконавець вірно вказав на те, що зобов`язання у ТОВ «Техноторг-Дон» перед ОСОБА_1 виникло ще до застосування до Відкритого акціонерного товариства «Мінський тракторний завод» персональних спеціальних економічних та інших обмежувальні заходів (санкцій), тобто строк їх виконання настав ще до введення таких санкцій, а тому їх введення не може впливати на можливість виконання ТОВ «Техноторг-Дон» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 .

Крім того твердження товариства про відсутність у нього зазначеного майна, які, як встановлено судом апеляційної інстанції, не підтверджені жодним доказом, також не можуть бути визнані поважними причинами невиконання товариством свого зобов`язання за судовим рішенням перед ОСОБА_1 , оскільки такі обставини не пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк.

Таким чином позивачем не доведено суду наявності поважних причин невиконання судового рішення у виконавчому провадженні № 73878813, що свідчить про наявність правових підстав для застосування до товариства штрафу за таке невиконання.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця Булахевіча С.В. від 16.02.2024 року у виконавчому провадженні ВП №73878813 є правомірною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судового рішення.

Посилання апелянт на неправомірність залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Згідно ч. 2 ст. 49 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

З матеріалів справи встановлено, що стягувачем за виконавчим листом, з питань виконання якого виник даний адміністративний спір між ТОВ «Техноторг-Дон» та приватним виконавцем, є ОСОБА_1 .

У постановах від 15 жовтня 2019 року у справах №127/25893/16-а та №686/28853/18, Верховний Суд, при розгляді справ даної категорії, вказав на те, що участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого - вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення.

Натомість правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.

Таким чином оскільки ОСОБА_1 є стягувачам за виконавчим провадженням № 73878813, тобто є учасником виконавчого провадження, на права та інтереси якого може вплинути результат розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залучення його до участі у даній справі в якості третьої особи.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції, представником третьої особи була подана заява про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, до якої додані відповідні докази: копія Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2024, копія платіжної інструкції на суму 15 000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер.

За наслідком розгляду даної заяви, суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За положеннями ч. 11 ст. 139 КАС України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа East/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Як вбачається із матеріалів справи, представник третьої особи просив стягнути з позивача у справі судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. У підтвердження понесених витрат третя особа надала копію Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2024, копію платіжної інструкції на суму 15 000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з наданих доказів неможливо встановити обґрунтованість заявленої до стягнення суми саме у розмірі 15000,00 грн.

В свою чергу, зважаючи на те, що дана справа віднесена до категорії незначних справ, відсутність відомостей про виконані адвокатом роботи та витрачений ним час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн не є співмірними зі складністю справи, встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумності гонорару адвоката з обсягом наданих адвокатом послуг та вірно визначив до стягнення суму у розмірі 1500 грн.

В свою чергу апелянтом не наведено жодних обґрунтувань наявності підстав для зменшення визначеної судом першої інстанції до стягнення на користь ОСОБА_1 суми витрат на правничу допомогу, через її неспівмірність.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для перерозподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук