Справа № 620/6714/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/6714/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Пенітенціарної Академії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В:

Пенітенціарна Академія України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Пенітенціарної академії України ( IBAN UA1007942 банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172) витрати, пов`язані з утриманням її в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 96657 грн. 15 коп. (дев`яносто шість тисяч шістсот п`ятдесят сім грн. 15 коп.).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідача було відраховано з навчального закладу, а тому у неї виникли зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, які в добровільному порядку не сплачено.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначає, що у відповідності до пункту 9 Порядку від 12.04.2017 № 261 повторне прийняття особи на службу в поліцію є підставою для припинення стягнення витрат. Вказує, що наказом від 11.03.2024 №19 о/с-24 відповідач прийнятий на посаду старшого інспектора групи охорони Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» з 12.03.2024, тому правові підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відсутні.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав, що позивач не закінчила навчання в ад`юнктурі, достроково розірвала контракт, а тому зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, незважаючи на те, що вона проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби № 416/ОД від 15.09.2021 позивача з 01.11.2021 було зараховано здобувачем до ад`юнктури (аспірантури) Академії ДПтС на денну форму навчання за рахунок видатків державного бюджету (а.с. 9).

Між Академією Державної пенітенціарної служби та ОСОБА_1 було укладено договір про навчання у закладі вищої освіти № 108/АС від 14.09.2021 (а.с. 16-18).

Також 14.09.2021 між Академією Державної пенітенціарної служби (надалі - Академія) (виконавцем) з однієї сторони, та відповідачем з другої сторони укладено контракт № 107/АС про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії в ад`юнктурі (аспірантурі) Академії Державної пенітенціарної служби за державним (регіональним) замовленням (а.с. 12-15).

Відповідно до пункту 2.5 розділу ІІ Контракту Академія зобов`язана проводити претензійно-позовну діяльність у справах про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти.

Згідно пункту 4.5 розділу ІV Контракту у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію». Витрати відшкодовуються одержувачем послуг в повному обсязі за весь період його фактичного навчання.

Наказом Міністерства юстиції України від 06.10.2023 № 3548/5 було перейменовано Академію Державної пенітенціарної служби у Пенітенціарну академію України (а.с. 7).

Наказом Пенітенціарної академії України № 171/ОС від 07.03.2024 позивача було відраховано 11.03.2024 з денної форми навчання та направлено для подальшого проходження служби до Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» (а.с. 19).

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням ад`юнкта ОСОБА_1 в Пенітенціарній академії України, було витрачено за період з 01.11.2021 по 11.03.2024 на грошове забезпечення 96657,15 грн (а.с. 20).

Пенітенціарною академією України було складено повідомлення про відшкодування витрат на навчання, яке вручено відповідачу під підпис 11.03.2024 (а.с. 21).

В добровільному порядку вказані витрати відповідач не відшкодував, тому позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і .умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частинами другою, четвертою статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За умовами Контракту, зокрема, відповідач зобов`язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання.

Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах встановлений Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі - Порядок № 261).

Пунктом 2 Порядку № 261 встановлено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Згідно пунктів 3, 4 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

За приписами пункту 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Згідно пункту 6 Порядку № 261 особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.

Згідно пункту 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію (пункт 9 Порядку № 261).

Так, судом встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням, а саме: грошовим забезпеченням 96657,15 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що наказом Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» від 11.03.2024 №19 о/с-24 відповідач прийнятий на посаду старшого інспектора групи охорони Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» з 12.03.2024, та згідно довідки Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» від 09.05.2024 № 18 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 18.08.2015 по теперішній час (а.с. 43, 49).

Таким чином, зважаючи, що ОСОБА_1 , яку було відраховано з Пенітенціарної Академії України (за власним бажанням), на час розгляду справи судом проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а тому правові підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відсутні.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Пенітенціарної Академії України необхідно відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що особа, яка заперечує зазначений іншою стороною розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування на підтвердження її доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 4000,00 грн. представником відповідача суду було надано копії договору про надання правової допомоги від 14.05.2024, попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру та квитанції про сплату 4000,00 грн (а.с. 39-42, 45-46).

Разом з тим, суд, зазначає, що наданий суду договір про надання правової допомоги, укладений відповідачем з адвокатом, не визначає обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість.

При цьому надані суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та квитанція не містять конкретних посилань на предмет даної справи, не містять підпису відповідача, тому такі документи не є в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними доказами оплати правової допомоги в межах даного адміністративного спору.

Також суду не надано жодного доказу за підписом відповідача, який би містив розмір понесених витрат на правову допомогу.

Таким чином, витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. не є підтвердженими належними документами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Підстави для розподілу інших судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Пенітенціарної Академії України (вул. Гонча, 34, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.07.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА