Справа № 260/3287/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3287/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я. М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Опаленик Михайло Юрійович, в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області), яким просить суд:

1. Визнати відмову Головного управління пенсійного фонду України у Харківській області за №О/р 09 від 29.02.2024 року, що полягала у переходу на інший вид пенсії ОСОБА_1 , згідно Закону України «Про державну службу» №889 з врахуванням довідки від 16.02.2024 №04-12/Г-24 - протиправною та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Харківській області, врахувати довідку від 16.02.2024 №04-12/Г-24.

2. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області, призначити ОСОБА_1 з 21.02.2024 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723 в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідці від 16.02.2024 №04-12/Г-24.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

28 травня 2024 відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що позивач приписи пунктів 10 - 12 розділу XI Закону №889-VІІІ, на спірні у цій справі правовідносини, не поширюються, позаяк ОСОБА_1 , уже була призначена пенсія з 11.05.2011 року відповідно до Закону №3723-ХІІ, а з 01.03.2019 року вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, тоді як пунктами 10-12 розділу XI Закону №889-VІІІ регулюються виключно питання призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ для осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VІІІ мають необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а не питання переведення з одного виду пенсії на інший чи перерахунку пенсій колишніх державних службовців. Крім того представник відповідача 1 у відзиві зазначив, що відповідно до норм Закону №1058-ІV перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру який після призначення (перерахунку) пенсії продовжував працювати, але ОСОБА_1 не продовжувала працювати. Водночас представник відповідача 1 у відзиві зазначив також, що довідка від 16.02.2024 року №04-22/Г-24 була видана за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048 (далі Постанова №1-3). Проте, вказана довідка не створює правових підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із одночасним переведенням на пенсію за Законом №889-VIII, оскільки довідка за зазначеною формою, згідно із пунктом 1 Постанови №1-3, видається виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, у той час як ОСОБА_1 уже була з 11.05.2011 року призначена пенсія відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, а з 01.03.2019 року по цей час позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

Таким чином, Головне управління наголошує, що вперше пенсія за віком згідно Закону України «Про державну службу» (№3723-ХІІ) була призначена позивачці в 2011 році, а тому відсутні підстави вважати, що в межах спірних правовідносин йдеться про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», вперше.

14 червня 2024 року представником відповідача 2 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю з підстав аналогічних зазначеним у відзиві відповідача 1. Крім того, представник відповідача 2 зазначив, що під час розгляду документів доданих до заяви встановлено, що позивачем надано довідку, видану Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області від 16.02.2024 №04-22/Г-24, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця станом на 01.02.2024. У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_1 призначений «9 ранг», однак у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено про призначення « 12 рангу». В зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують періоди роботи на посадах державного службовця немає підстав для здійснення переходу на інший вид пенсії.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10 травня 2011 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення такій пенсії на підставі Закону України «Про державну службу», долучивши до такої довідку видану Перечинською районною державною адміністрацією Закарпатської області №58 від 10.05.2011 року про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Так, згідно протоколу №390 від 23.05.2011 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 11 травня 2011 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

З 01 березня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21 лютого 2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», долучивши до такої у тому числі довідку Ужгородської районної державної адміністрації про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №04-12/Г-24 від 16.02.2024 року.

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

29 лютого 2024 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення №09 про відмову у переході на інший вид пенсії, оскільки законні підстави відсутні з огляду на те, що до заяви було надано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, де зазначено 9 ранг ОСОБА_1 , що не відповідає даним, зазначеним у трудовій книжці. Відтак, відсутні документи, що які підтверджують періоди роботи на посадах державного службовця.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі Закон №1058-IV).

01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст. 490 із наступними змінами), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV.

При цьому, вік особи визначається ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і складає 62 роки для чоловіків і 60 років для жінок.

Страховий стаж передбачений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і складає 35 років для чоловіків і 30 років для жінок.

Стаж державної служби для тих, хто на час досягнення зазначеного віку працював на посадах державних службовців становить не менш як 10 років, та не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Такими умовами є вік та страховий стаж.

Статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

У пункті 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII зазначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 №3723-XII вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 №283, був чинний до 01.05.2016.

Відповідно до п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283) документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Суд ретельно дослідив подані сторонами докази та встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивача від 02.08.1973 року ОСОБА_1 у період з 01.02.1981 року по 09.05.2011 року працювала на різних посадах державної служби у Перечинській районній держаній адміністрації Закарпатської області та 04.05.1992 року прийняла присягу державного службовця.

Керуючись тим, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач досягла 60-тирічного віку, мала відповідний страховий стаж та стаж державної служби, суд дійшов висновку, що позивач має право на пенсію відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Право позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» вже було встановлено відповідачем 1 при призначенні, оскільки такій вже була з 11.05.2011 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», відтак позивачем дотримано умови щодо наявності необхідного віку та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в справі, яка розглядається, спірним є можливість переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на заявлених умовах, оскільки така пенсія вже призначалась позивачу та позивач такий вид пенсії отримувала до 01.03.2019 року.

Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз.3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 29.06.2010р. №17-рп/2010); «принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності» (абз.6 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 20.12.2017 №2-р/2017).

Конституційний Суд України, в своїх рішеннях виходив з того, що громадяни розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, а тому непередбачувані й часті зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 не заперечує наявності у позивача необхідного віку, страхового стажу та стажу державної служби, проте зазначає, що позивач долучила до заяви довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, де зазначено 9 ранг ОСОБА_1 , що не відповідає даним, зазначеним у трудовій книжці, з огляду на що відсутні документи, які підтверджують періоди роботи на посадах державного службовця.

Як вже було вказано судом вище, 10.05.2011 року разом із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 було подано довідку видану Перечинською районною державною адміністрацією Закарпатської області №58 від 10.05.2011 року про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з матеріалів справи позивач припинила працювати з травня 2011 року, що підтверджено записами в трудовій книжці позивача від 02.08.1973 року, а також індивідуальними відомостями про застраховану особу із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5).

Відтак, суд не може прийняти до уваги довідку Ужгородської районної державної адміністрації про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №04-12/Г-24 від 16.02.2024 року, оскільки ОСОБА_1 вже призначалась пенсія після звільнення відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідки виданої Перечинською районною державною адміністрацією Закарпатської області №58 від 10.05.2011 року про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а також те що ОСОБА_1 з 2011 року не працювала та не сплачувала страхових внесків.

Доказів протилежного позивач суду не надала.

Суд зазначає, що Закон № 889-VIII не пов`язує нарахування пенсії за віком з отриманням раніше пенсії за Законом № 3723-ХІІ, та право на пенсію одержують зазначені в пунктах 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII громадяни, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік.

Враховуючи зазначене вище, оцінюючи спірні правовідносини відповідно до наявних в матеріалах справи документів та через аналіз діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України №889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу».

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Правовідносини щодо первинного призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», подальшого переходу на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і повернення до пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», розцінюються відповідно до положень чинного законодавства та усталеної судової практики як переведення на інший вид пенсії.

За правилами ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач не довів правомірності свого рішення щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України №889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу».

Відтак, рішення відповідача 2, яким позивачу відмовлено у переході на пенсію державного службовця, з урахуванням поданих додаткових документів про заробіток не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про перехід на інший вид пенсії, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в переведенні на інший вид пенсії оскаржила позивач.

Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно переведення позивача на інший вид пенсії за віком відповідно до Закону України №889-VIII від 10.12.2015 «Про державну службу», а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Виходячи з наведеного, вірним способом відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернулась ОСОБА_1 до суду, слід вважати визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2024 року про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», п.п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу», з урахуванням висновків суду.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області суд вважає за належне стягнути з такого на користь позивача понесені нею частину судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області №О/р 09 від 29.02.2024 року про відмову ОСОБА_1 у переході на інший вид пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2024 року про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», п.п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000, ) судові витрати у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич