Справа № 140/34861/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/34861/23 пров. № А/857/7249/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у справі № 140/34861/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Каленюк Ж.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 23.02.2024),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни особи з інвалідністю внаслідок війни; зобов`язання встановити статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що є особою з інвалідністю ІІІ групи (по зору з дитинства) та донькою померлого ОСОБА_2 , який за життя був визнаний особою з інвалідністю ІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Позивач вважає, що на підставі статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII) вона має право на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та посвідчення встановленого зразка відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі Положення № 302). Саме тому ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення, однак відповідач листом від 03 жовтня 2023 року відмовив у задоволенні її заяви.

Позивач не погоджується із вказаною відмовою та вважає її протиправною, тож звернулася за захистом своїх прав до суду.

Волинський окружний адміністративний суд позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнив повністю; визнав протиправною відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення; зобов`язав Департамент соціальної політики Луцької міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого. Стягнув на користь ОСОБА_1 з рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Луцької міської ради судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі № 140/34861/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Зокрема апелянт вважає, що в цій справі з свідоцтва про смерть батька позивачки вбачається, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте документів, які б підтверджували причинний зв`язок смерті батька позивачки внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, як це передбачено п.1 ст. 10 Закону, зокрема постанови військово-лікарської комісії, позивачкою не надано ні до суду, ні Департаменту. А тому наданими позивачкою доказами не підтверджено, що її батько помер внаслідок причин, зазначених у п.1 ст.10 Закону. Відтак, підстав для надання позивачці статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни немає.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ч. 1 ст. 304 КАС України, не скористалася. Згідно з ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи (по зору з дитинства) довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) серії 12 ААБ № 683146 та посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.23, 24).

Із змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 слідує, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є донькою ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 25 квітня 1999 року, ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій (а.с.15).

Як слідує з посвідчення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 28 квітня 2011 року серії НОМЕР_4 , виданого 28 квітня 2011 року (а.с.16), батько позивачки ОСОБА_2 відповідно до приписів статті 7 Закону №3551-XII мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи. Судом із змісту довідки до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0069039 встановлено, що причиною настання інвалідності ОСОБА_2 є поранення і контузії, отримані під час виконання обов`язків військової служби (а.с.17).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 29 листопада 2013 (а.с.18) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не є спірною та обставина, що 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення.

Департамент соціальної політики Луцької міської ради листом від 03 жовтня 2023 року № /9168/2023 повідомив про відсутність підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення, оскільки не надано документів про причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із захворюванням, одержаним в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів (а.с.9).

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 , яка в розумінні пункту 1 статті 10 Закону №3551-ХІІ належить до категорії сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з видачею відповідного посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом №3551-XII.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

За змістом статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Хто саме вважається особою з інвалідністю внаслідок війни визначає стаття 7 Закону №3551-XII. Пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII визначено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

При цьому до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, відносяться: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

За приписами пункту 4 Положення № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації (пункт 2 Положення № 302).

Абзацом другим пункту 7 Положення № 302 визначено, що Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

При вирішенні спору колегія суддів враховує, що позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства та донькою померлого ОСОБА_2 , який мав статус ветерана війни особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни через поранення і контузії, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, про що видно з довідки МСЕК №0069039 від 26 квітня 2011 року (а.с.13, 14).

Крім того, відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 у справі №140/5234/23, яке набрало законної сили (а.с.19-22), підтверджено право на отримання статусу члена сім`ї загиблого для дружини померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 (матері позивачки).

З огляду на встановлені обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на ОСОБА_1 (особу з інвалідністю з дитинства), яка є донькою померлого ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок отриманого поранення, контузії під час виконання обов`язків військової служби - поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України, встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт безпідставно відмовив ОСОБА_1 , яка в розумінні пункту 1 статті 10 Закону №3551-ХІІ належить до категорії сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з видачею відповідного посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у справі № 140/34861/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич