Справа № 260/4149/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2024 року м. Ужгород№ 260/4149/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинця В.О. про накладення штрафу від 07.06.2024 року у розмірі 5 100 грн. у виконавчому провадженні № 72328970.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є безпідставною, необгрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття законного рішення, і такою, що завдає істотної шкоди законним інтересам позивача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано матеріали виконавчого провадження.

10 липня 2024 року до суду від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження та відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач вказує, що 15.04.2024 на адресу відділу ПВР надійшла заява ОСОБА_1 , про вжиття заходів щодо виконання рішення суду у повному обсязі, а саме: виплата пенсії з 01.03.2024 без обмеження її максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 43735,97 грн.

Згідно копії розрахунку пенсії встановлено, що з 01.04.2024 розмір пенсії повинен складати 43735,97 грн., а фактично виплачується ОСОБА_1 з обмеженням максимальним розміром в сумі 42235,97,00 грн.

У зв`язку з чим, відповідач вказує, що за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, 07.06.2024 державним виконавцем відділу ПВР, керуючись ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на суму 5100 грн., яка цього ж дня надіслана для виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Тому відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена правомірно.

Відповідно до статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22, яке набрало законної сили 01.08.2022 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення з 01.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 із 71% до 70% сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року за №30 та застосування обмеження пенсії її максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року за №30, та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

09.09.2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі № 260/1912/22 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року за №30, та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

24 липня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. відкрито виконавче провадження ВП № 72328970 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 09.09.2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом у справі № 260/1912/22. Вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 01 серпня 2023 року, в якому повідомив, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 08 серпня 2022 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. З 01 вересня 2022 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення. Нарахована заборгованість в розмірі 191502,12 грн за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2022 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. До вказаного листа позивачем було долучено відомість про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , від 01.09.2022 року, відповідно до якої основний розмір пенсії ОСОБА_1 складає 71% грошового забезпечення та підсумок пенсії (з надбавками) склав 24461,69 грн. та з урахуванням максимального розміру пенсії 21457,62 грн.

07 червня 2024 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у ВП № 72328970 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Відповідно до вказаної постанови, державним виконавцем з`ясовано, що згідно копії розрахунку пенсії встановлено, що з 01.04.2024 розмір пенсії повинен складати 43735,97 грн, а фактично виплачується ОСОБА_1 з обмеженням максимальним розміром в сумі 42235,97 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1404-VIIІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIIІ , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст. 75 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 у справі № 360/3573/2, від 31 травня 2021 у справі № 560/594/20.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу від 07.06.2024 року у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 72328970 винесена саме з огляду на висновки старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинця В.О. про невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/1912/22 від 09 вересня 2023 року без поважних причин, з чим позивач не погоджується.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% від відповідних сум грошового забезпечення згідно з наданої довідки Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області від 25.05.2021 року за №30, та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 01 серпня 2023 року, в якому повідомив, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 08 серпня 2022 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. До вказаного листа позивачем було долучено відомість про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , від 01.09.2022 року, відповідно до якої встановлено, що основний розмір пенсії ОСОБА_1 складає 71% грошового забезпечення та підсумок пенсії (з надбавками) склав 24461,69 грн. та з урахуванням максимального розміру пенсії 21457,62 грн.

Суд звертає увагу на те, що належним та достовірним доказом проведення перерахунку пенсії є відповідні перерахунки пенсії із пенсійної справи № , дослідження яких є визначальним при встановленні факту виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22, яке набрало законної сили.

Позивачем до позовної заяви долучено відомість про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2022 року відповідно до якої основний розмір пенсії 71% грошового забезпечення, підсумок пенсії ОСОБА_1 складає 24461,69 грн та з урахуванням максимального розміру пенсії 21457,62 грн.

Проаналізувавши вказаний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2022 року суд зауважує, що розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром, зокрема, згідно з перерахунком пенсії з 01 липня 2022 року підсумок пенсії з надбавками становив 24355,30 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 21457,62, при тому, що підсумок пенсії ОСОБА_1 з надбавками, згідно вказаного перерахунку склав 24461,69. Відтак, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром не виконано.

З викладеного слідує, що виплата пенсії позивача всупереч судовому рішенню у справі № 260/4149/24, оскільки проводиться з обмеженням максимальним розміром з 01 вересня 2022 року.

При цьому, зобов`язальна частина рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22 містила початкову дату проведення перерахунку без обмеження максимального розміру пенсії без часового обмеження в майбутньому.

Однак, здійснюючи відповідний перерахунок, позивач з 01 вересня 2022 року виплачує пенсію стягувачу з обмеженням її максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, пенсію і надалі обмежено максимальним розміром, жодних доказів, які б свідчили про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, суду не надано.

Також позивачем не зазначено поважних причин нездійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, не зазначено діючої норми, яка б дозволяла обмежити пенсію максимальним розміром та, відповідно, не надано суду жодних доказів, що підтверджували об`єктивну неможливість виконання такого перерахунку.

Водночас суд зазначає, що з часу прийняття Закарпатським окружним адміністративним судом рішення по справі № 260/1912/22 пенсійне законодавство в частині, що стосується застосування обмеження пенсій максимальним розміром, не зазнало змін, а тому позивач мав виконувати рішення суду так, як було зобов`язано його резолютивною частиною.

Суд зауважує, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром у спірних відносинах передбачено частиною 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ та статтею 2 Закону № 3668-VI. Однак, положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ визнані такими, що не відповідають Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення, а тому не можуть застосовуватись у спірних відносинах.

У постанові від 16 грудня 2021року у справі № 400/2085/19 Верховний Суд наголосив про протиправність обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Суд звертає увагу, що, незважаючи на наявність у постановах КМУ від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 року № 168 вимог про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням її індексації, чинної норми, яка б визначала розмір максимального обмеження, закон не містить, оскільки положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційного Суду України.

Закон не уповноважує територіальний орган Пенсійного фонду на власний розсуд визначати підстави, умови та максимальний розмір для обмеження пенсійних виплат.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що з самого визначення поняття пенсія випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання пенсії, яка має виплачуватись постійно один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Але у разі зміни після прийняття рішення судом розміру та порядку соціальних та пенсійних виплат орган влади повинен діяти відповідно до чинного законодавства, не допускаючи за подібних обставин порушень, про які вже зазначалося.

У цьому випадку змін законодавства (зокрема норм статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб») не відбувалось.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не виконало рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 260/1912/22 без поважних причин, оскільки, як підтверджено самим позивачем, розмір перерахованої пенсії виплачується у межах максимального розміру.

Суд враховує доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про те, що нарахована заборгованість в розмірі 191502,12 грн. за період з 01.04.2019 по 31.08.2022 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Проте, суд зазначає, що вищевказане не спростовує факту нарахування та виплати пенсії стягувачу з урахуванням максимального розміру, відтак, такі розрахунки пенсійного фонду також є помилковими.

В межах спірних правовідносин позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або про неможливість його виконання у терміни, визначені виконавцем. Жодних доказів боржником ні виконавцю, ні до суду у цій справі не надано.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат у розумінні статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. 5, 19, 77, 243, 246, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №72328970 від 07.06.2024 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СуддяЮ.Ю.Дору