Справа № 320/20990/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року № 320/20990/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у частині встановлення мені рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 79 від 27.04.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.05.2023 року про відмову у задоволенні моєї заяви від 27.04.2023 року № 36098/8 про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92% від суддівської винагороди та зарахування до мого стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступних періодів: 11 місяців 30 днів період роботи стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Смільчинського району Житомирської області з 29.06.1987 р. по 28.06.1987; 2 роки 9 місяців 7 днів період роботи на посаді слідчого прокуратури Смільчинського району Житомирської області з 26.09.1987 р. по 05.04.1990 р., половину строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 21.08.1981 року по 24.06.1986 року, а саме - 2 роки 5 місяців 3 дні та період проходження строкової військової служби в Радянській Армії, а саме - 1 рік 11 місяців 22 дні, що загалом складає 8 років 2 місяці 3 дні;

скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 2600-0306-8/96173 від 16.05.2023 року про відмову у призначенні мені щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до мого стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи тривалістю 8 років 2 місяці 3 дні, що складається з 11 місяців 30 днів період роботи стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області з 30.06.1986 р. по 28.06.1987, 2 роки 9 місяців 7 днів період роботи на посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області з 29.06.1987 р. по 16.04.1990 р, 2 років 5 місяців 3 дні - половини строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 21.08.1981 року по 24.06.1986 року та 1 року 11 місяців 22 днів - період проходження строкової військової служби в радянській армії з 13.05.1979 року по 04.05.1981 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату мені щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду від 11.04.23 р. № 36-ККС, виданою Верховним Судом, з 12.04.2023 року з урахуванням стажу в 41 рік 2 місяці 3 дні в розмірі 92% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити заборгованість по призначеному мені щомісячному довічному грошовому утриманню за період з 12.04.2023 року по день виконання рішення, що утворилася внаслідок незаконного зменшення відповідачем розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, через неправильне встановлення та обчислення відповідачем стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених відповідачем сум щомісячного довічного грошового утримання судді.

Позов мотивовано протиправністю дій відповідача по неврахуванню останнім до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області, період роботи на посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області, половини строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та період проходження строкової військової служби в радянській армії, що призвело до призначення зменшеного відсотку від суддівської винагороди судді при призначенні пенсії позивачу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №320/20990/23 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивач надав відповідь на відзив вказавши про необґрунтованість доводів відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.04.2023 № 329/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Верховного Суду від 11.04.2023 № 1109-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Верховного Суду.

12.04.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення і виплату довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням відповідача № 79 від 27.04.2023 заявнику призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 76 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Зокрема, до стажу роботи на посаді судді зараховано 33 років 0 місяців 4 дні. Довічне грошове утримання обчислено з 12.04.2023 довічно із суддівської винагороди в розмірі 76 % і його розмір складає 284 558,97 грн.

Не погоджуючи із таким розрахунком, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, якою просив призначити щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди, включити до стажу позивача періоді роботи стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області, посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області, половини строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та період проходження строкової військової служби в радянській армії.

Однак, відповідач рішенням № 2600-0306-8196173 від 16.05.2023 відмовив заявнику у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Разом з тим, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до статті 48 Закону №1402-VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України установлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року №20.

Суд також враховує, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

У свою чергу, відповідно до статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно із статтею 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом №1402-VIII дані правовідносини були урегульовані Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону №2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Вказаний Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років (в редакції до 20.03.2008), було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічні положення містяться в абзаці 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545.

Відповідно до статті 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд зауважує, що вказана вище частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів.

Суд наголошує, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

При цьому, суд звертає увагу, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана вище позиція суду узгоджується із правовими висновками висловленими Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 11.04.2023 №329/0/15-23 ОСОБА_1 на день розгляду заяви про відставку має 33 роки стажу роботи на посаді судді.

Крім того, рішенням зазначено, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, довідки про роботу на посаді судді, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягає зарахуванню строк роботи на посаді судді 33 роки, стаж роботи на посаді слідчого прокуратури 2 роки 9 місяців, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців та календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців.

Станом на 10 квітня 2023 року загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку, становить 40 років 2 місяці.

З викладеного вбачається, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та слідчим прокуратури, а врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Відтак, суд зазначає, що до стажу роботи на посаді судді мають бути враховані спірні періоди роботи.

Разом з тим, що стосується зарахування періоду роботи позивача (11 місяців 30 днів) стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області з 30.06.1986 р. по 28.06.1987, суд зазначає наступне.

Як не заперечується сторонами, відповідачем при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача не зараховано вказані вище періоди стажування до стажу роботи на посаді судді.

Як вказано вище, Закон №2862-ХІІ передбачав зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до роз`яснення поняття «прокурор», яке міститься в статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (далі Закон № 1789-XII, в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, в аспекті спірних правовідносин суд звертає увагу на те, за змістом статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих. Роз`яснення поняття «прокурор» міститься у статті 56 Закону №1789-XII, що стосується поняття «слідчий», то його необхідно трактувати за аналогією, та застосовувати положення статті 43 Закону № 2862-ХІІ в цій частині, коли йдеться про вирішення питання про можливість зарахування періоду роботи в прокуратурі до стажу, який дає право на відставку судді.

За таких обставин посада «стажист слідчого» не охоплюється поняттям «слідчого», враховуючи аналогію за посадою прокурора, визначення якого міститься у статті 56 Закону №1789-XII, а тому підстав для зарахування періоду роботи на посаді стажиста слідчого до стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає, зараховується лише час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.11.2019 у справах №607/5454/17 та №589/4735/16-а, від 20.11.2019 у справі №308/5911/17, від 13.05.2020 у справі № 242/1890/17, від 19.08.2021 у справі №369/2234/17.

Оскільки позивач з 30.06.1986 р. по 28.06.1987 працював стажистом на вакантній посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області, то цей період не зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про визнання протиправними дії відповідача у частині встановлення рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 79 від 27.04.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та визнання протиправними дії відповідача в частині відмови у задоволенні моєї заяви від 27.04.2023 року № 36098/8 про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92% від суддівської винагороди та зарахування до мого стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступних періодів: 2 роки 9 місяців 7 днів період роботи на посаді слідчого прокуратури Смільчинського району Житомирської області з 26.09.1987 р. по 05.04.1990 р., половину строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 21.08.1981 року по 24.06.1986 року, а саме - 2 роки 5 місяців 3 дні та період проходження строкової військової служби в Радянській Армії, а саме - 1 рік 11 місяців 22 дні, що загалом складає 8 років 2 місяці 3 дні.

З огляду на встановлене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування рішення відповідача № 2600-0306-8/96173 від 16.05.2023 року та необхідності зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, спірний стаж роботи, що складається з 2 роки 9 місяців 7 днів період роботи на посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області з 29.06.1987 р. по 16.04.1990 р, 2 років 5 місяців 3 дні - половини строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 21.08.1981 року по 24.06.1986 року та 1 року 11 місяців 22 днів - період проходження строкової військової служби в радянській армії з 13.05.1979 року по 04.05.1981 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату мені щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду від 11.04.23 р. № 36-ККС, виданою Верховним Судом, з 12.04.2023 року з урахуванням стажу в 41 рік 2 місяці 3 дні в розмірі 92% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, суд зазначає наступне.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для повторного зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по призначеному мені щомісячному довічному грошовому утриманню за період з 12.04.2023 року по день виконання рішення, що утворилася внаслідок незаконного зменшення відповідачем розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, через неправильне встановлення та обчислення відповідачем стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених відповідачем сум щомісячного довічного грошового утримання судді, суд звертає увагу на наступне.

Так, прийняття рішення в запропонованій позивачем редакції фактично є зобов`язання відповідача вчинити дії на майбутнє.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Аналіз даної норми свідчить, що судовому захисту підлягають лише порушене право, свобода або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміну стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 10.3 Пленуму Вищого адміністративного суд України від 20.05.2013 №7 Про судове рішення в адміністративній справі резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. (Правова позиція Верховного Суду України, постанова у справі №6-951 цс 16 від 24.05.2017).

Зокрема Верховний Суд України дійшов висновку, що суд не має права забороняти щось на майбутнє з двох причин, оскільки: для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо; способи захисту порушеного права не абстрактні і формулюються позивачем не як завгодно, а визначені виключно законом. Тому, якщо законом не передбачено такого способу захисту права як зобов`язати посадову особу органу державної влади вчиняти певні дії в майбутньому, то у задоволенні такої позовної вимоги суду слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене суд відмовляє в даній частині позовних вимог як такі, що є передчасними, оскільки на момент прийняття даного рішення не можливо вважати, що така заборгованість не буде виплачена позивачу.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у частині встановлення ОСОБА_1 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 79 від 27.04.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.05.2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27.04.2023 року № 36098/8 про призначення щомісячного довічного грошового утримання та зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступних періодів: 2 роки 9 місяців 7 днів на посаді слідчого прокуратури Смільчинського району Житомирської області з 26.09.1987 р. по 05.04.1990 р., половину строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 21.08.1981 року по 24.06.1986 року, а саме - 2 роки 5 місяців 3 дні та період проходження строкової військової служби в Радянській Армії, а саме - 1 рік 11 місяців 22 дні, що загалом складає 8 років 2 місяці 3 дні.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 2600-0306-8/96173 від 16.05.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді слідчого прокуратури Ємільчинського району Житомирської області з 29.06.1987 року по 16.04.1990 року - 2 роки 9 місяців 7 днів, половину строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 21.08.1981 року по 24.06.1986 року - 2 років 5 місяців 3 дні та період проходження строкової військової служби в радянській армії з 13.05.1979 року по 04.05.1981 року - 1 рік 11 місяців 22 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. (одна тисяча сімдесят три) 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.