Справа № 280/707/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Справа № 280/707/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., за участю секретаря судового засідання Шаповалової А.С., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення відрахованого грошового стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 21.06.2023 № 2960 про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону;

2) стягнути з відповідача на користь позивача відраховане грошове стягнення, яке було призначено на підставі наказу відповідача від 21.06.2023 року № 2960.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Єренком Д.В., який діє на підставі ордеру серії АР №1045009 від 25.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з червня 2023 року позивачу не виплачувалась щомісячна винагорода за постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Надалі йому стало відомо про проведене щодо нього службове розслідування, за результатами якого було встановлено шкоду державі у формі нестачі по речовій службі у розмірі 1999411,49 грн, спричинену ОСОБА_1 . Позивач наголошує, що його не було ознайомлено ні з наказом командира про притягнення до матеріальної відповідальності, ні з актом службового розслідування, у зв`язку з чим була необхідність у направленні відповідних рапортів та адвокатських запитів для отримання документів. Представник зазначає, що на момент призначення на посаду сержанта з матеріального забезпечення (з 23.04.2022) позивач не підписував жодних актів про прийняття у відання чи зберігання майна та речей військової частини НОМЕР_1 . Крім того, зауважує, що відсутні підтвердження перебування майна, визначеного наказом від 21.06.2023 № 2960 у військовій частині НОМЕР_1 чи віданні позивача.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

18.03.2024 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№12565), у якому представник відповідача зазначає, що 08.04.2023 було виявлено нестачу речового майна, що рахувалося за 2 протитанковою батареєю протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , за фактом чого було призначено службове розслідування. Під час проведення розслідування встановлено, що у період перебування позивача на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 з 23.04.2022 по 10.01.2023 позивач отримував речове майно для подальшої видачі його військовослужбовцям батареї. При проведенні інвентаризації встановлено нестачу майна. Звертає увагу, що обов`язок позивача щодо обліку та зберігання військового майна слідує з норм закону, а також з наказу про призначення його на посаду сержанта із матеріального забезпечення та не потребує видання окремого наказу командиром. Факт отримання позивачем речового майна підтверджується видатковими накладними, а позивач не заперечує отримання ним під звіт майна. Водночас позивач не надає жодних пояснень або документів щодо місцезнаходження майна, яке було видано йому під звіт та відсутність якого було виявлено під час ревізії. Отже, службовим розслідуванням встановлено наявність матеріальної шкоди, неналежне виконання позивачем свої обов`язків щодо обліку та зберігання військового майна, причинний зв`язок між діями позивача та завданою шкодою, а також вину позивача. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.03.2024 надійшла відповідь на відзив (вх.№13597), у якій представник звертає увагу, що надані відповідачем накладні складні з порушенням вимог чинного законодавства, містять суттєві помилки, відрізняються від цифр, які були зазначені в акті, а тому не є належними документами, які можна враховувати під час перевірки. Зауважує на тому, що зауважити на тому, що таке майно, як каремат, килим половий, кобура пістолета, шолом захисний балістичний МТД, фуфайка з короткими рукавами, білизна натільна для холодної погоди взагалі не підтверджені жодними накладними, хоча матеріали службової перевірки містять вказані найменування на аркушах 4,5 та 6 акту перевірки з загальною залишковою вартістю. Підсумовує, що накладні були складені з порушеннями, а саме не зазначено обов`язкові реквізити документу, такі як кількість відпущеного майна, суми, відсутність підписів посадових осіб, відсутність коду номенклатури, невідповідність сум вказане є наслідком того, що документ не має юридичної сили і не може вважатися підставою для обліку військового майна. Вказує, що визначення залишкової вартості майна, як матеріального збитку є неправильним, оскільки на момент перевірки не були надані жодні первинні документи бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Звертає увагу, що службове розслідування розпочалось 09.04.2023, коли позивач був переведений до іншого підрозділу (10.01.2023) та фактично після того як було розформовано частину (31.01.2023); в акті службового розслідування немає відсутня дата його складення. Крім того, в акті розслідування зазначено, що позивач вчинив неправомірні дії із-за своєї необережності, водночас відповідно до ч.1 ст.5 Закону України від 03.10.2019р. №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

15.05.2024 судом отримано клопотання відповідача (вх.№23028), у якому зазначено, що зауваження представника позивача до форми та змісту роздавальних відомостей є неістотними недоліками, відповідають вимогам чинного законодавства щодо первинних документів. Проведення розрахунку вартості втраченого майна не вимагає залучення суб`єкта оціночної діяльності. Вказує, що непроведення за певним фактом службової перевірки не позбавляє командира військової частини призначити проведення за даним фактом службового розслідування. Зауважує, що проведення розслідування у строк, що перевищує визначений Наказом № 608 строк, не має своїм наслідком визнання недійсними результатів такого розслідування.

22.05.2024 надійшли додаткові пояснення представника позивача (вх.№24252), аналогічні за змістом відповіді на відзив.

01.07.2024 судом отримано заяву представника позивача (вх.№30502) про проведення розгляду справи у порядку письмового провадження за його відсутності. Також зазначив, що докази судових витрат будуть надані після ухвалення рішення суду у зв`язку з неможливістю подати повний обсяг доказів судових витрат.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29.01.2024 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду: належним чином оформленої відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначенням поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом; доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви із доданими до неї документами листом із описом вкладення або підтвердження (квитанція) про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (у випадку наявності такого у відповідача).

Ухвалою від 19.02.2024 суд продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений в ухвалі суду від 29.01.2024, та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів від дня одержання цієї ухвали суду шляхом подання до суду доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви із доданими до неї документами листом із описом вкладення або підтвердження (квитанція) про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (у випадку наявності такого у відповідача).

Ухвалою від 04.03.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував від військової частини НОМЕР_1 докази у справі.

Ухвалою від 03.05.2024 суд призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 30.05.2024. Ухвалою від 30.05.2024 суд відклав підготовче судове засідання на 19.06.2024; витребував докази по справі. Ухвалою від 19.06.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.07.2024.

Відповідач про час, дату та місце проведення судових засідань належним чином повідомлений, представник відповідача у судові засідання не з`являвся, вимоги щодо витребування доказів по справі виконав не у повному обсязі. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відтак суд визнає, що представник відповідача не з`являвся в судові засідання без поважних причин.

Беручи до уваги заяву представника позивача від 01.07.2024 за вх.№30502 про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявку представника відповідача, фіксування судового засідання, призначеного на 01.07.2024 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У період з 23.04.2022 по 10.01.2023 ОСОБА_1 перебував на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2022 № 7 старший прапорщик ОСОБА_1 , сержант з матеріального забезпечення протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону, зарахований до списків особового складу частини (а.с.25а).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2023 № 98 ОСОБА_1 , головний сержант 2 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону, з 08.04.2023 займає посаду головного сержанта 2 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону (а.с.25а зворотній бік).

За фактом нестачі речового майна, що рахувалося за 2 протитанковою батареєю протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.04.2023 № 2330 призначено службове розслідування (у матеріалах службового розслідування, наданих відповідачем, наказ відсутній).

Відповідно до акта службового розслідування встановлено, що під час перебування на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 23.04.2022 по 10.01.2023 позивач отримував речове майно для подальшої видачі його військовослужбовцям батареї. При проведенні інвентаризації при аналізі кількості майна, отриманого ОСОБА_1 в речовій службі, розданого військовослужбовцям 2 протитанкової батареї та фактично наявного встановлено нестачу майна речової служби на загальну суму 1 999 411,49 грн (а.с.94 зворотній бік 102).

У матеріалах службового розслідування містяться довідка-розрахунок від 08.06.2023 № 1694 (інвентарне майно, зокрема те, що було в експлуатації в бойових умовах) на загальну суму 1 158 382,82 грн, а також довідка-розрахунок від 08.06.2023 № 1695 (речове майно) на загальну суму 841 028,67 грн (а.с.177-178).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 № 2960 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону» встановлено, що за результатами службового розслідування шкода державі у формі нестачі по речовій службі військової частини НОМЕР_1 , яка склала 1 999 411,49 грн, була спричинена протиправними діями та поведінкою майстер-сержанта ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби та посадових обов`язків сержанта з матеріального забезпечення. За пунктом 4 наказу, керуючись пунктами 1 та 4 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності у повному розмірі залишкової вартості втраченого майна (а.с.26).

Листом військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2023 № 12257/1 розглянуто адвокатський запит представника позивача, за наслідками його розгляду повідомлено про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та стягнення вартості державного майна на загальну суму 1999411,49 грн (а.с.21-22).

Вважаючи протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024. Указом Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

.Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

За статтями 121, 122 Статуту сержант із матеріального забезпечення роти (батареї), старшина роти (батареї) (далі - сержант із матеріального забезпечення (старшина) роти) в мирний і воєнний час відповідає за облік та правильне зберігання стрілецької зброї, боєприпасів до неї, іншого майна роти, зберігання особистих речей військовослужбовців у кімнаті для зберігання майна роти, стан пожежної безпеки приміщень роти і закріпленої за нею території, ведення ротного (корабельного) господарства.

Сержант із матеріального забезпечення (старшина) роти підпорядковується командирові роти, а з питань внутрішньої служби - головному сержантові роти.

Сержант із матеріального забезпечення (старшина) роти зобов`язаний, зокрема, забезпечувати всіма необхідними матеріальними засобами заняття з бойової підготовки в роті; своєчасно одержувати і оглядати зброю, боєприпаси, спорядження та інші матеріальні засоби, що надходять до роти, стежити за їх наявністю, правильним зберіганням і експлуатацією, своєчасно передавати їх у ремонт; негайно доповідати командирові роти та головному сержантові роти про виявлені випадки нестачі, втрати чи несправності зброї, боєприпасів та інших матеріальних засобів; стежити за наявністю майна роти, щомісячно проводити звірку обліку військового майна роти з обліком служб військової частини та вести облік і звітність; забезпечувати всіма необхідними матеріальними засобами підрозділи роти під час підготовки та проведення занять (навчань), виконання завдань за призначенням; забезпечувати поповнення матеріальних засобів відповідно до вказівок командира роти, головного старшини роти та заявок головних сержантів взводів; з дозволу командира роти або головного сержанта роти видавати боєприпаси особовому складу, а також особисто приймати і оглядати їх після повернення.

Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за №1192/31060; далі Інструкція №440) визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України, і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна. Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

За визначенням пункту 2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена статтями 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371; далі Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 Розділу І службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 7 Розділу І Порядку №608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Як то указано у пункті 1 Розділу VII Порядку №608 з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка.

За приписами пункту 2 Розділу VII Порядку №608 під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.

Отже, приводом для прийняття рішення про призначення службового розслідування є виявлення підтверджених результатами службової перевірки або явних та очевидних ознак неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків поєднане із фактом смерті людини або із фактом загрози життю та здоров`ю людини, або із фактом існування матеріальної (моральної) шкоди.

Як свідчать матеріали службового розслідування, всупереч положенням пункту 1 Розділу VII Порядку №608 службова перевірка щодо факту нестачі речового майна служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону не проводилась.

За змістом пункту 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Ухвалою від 04.03.2024 суд витребував від військової частини НОМЕР_1 , зокрема, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2330 від 09.04.2023 про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 та матеріали службового розслідування, призначеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2330 від 09.04.2023. Разом з тим, відповідачем не було надано наказ про призначення службового розслідування.

Відповідно до положень Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Оцінка акту за результатами службового розслідування, в тому числі оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ній висновків, а також щодо самих висновків розслідування, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого за результатами такого розслідування.

Таким актом індивідуальної дії, що породжує певні права та обов`язки є наказ, що прийнятий за результатами розгляду акту. Саме наказ і є у цій справі предметом судового аналізу щодо відповідності вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що наявний у матеріалах службового розслідування акт не містить дати його складання чи підписання (а.с.94 зворотній бік 102 зворотній бік), відповідна графа залишилась не заповненою, що не виключає можливість складення такого акта після винесення оскаржуваного наказу. У рішенні командира, складеному за наслідками проведення службового розслідування (а.с.91-92), міститься лише рік складання (2023). Також у рішенні командира наявне власноруч написане «2330 09.04.23» та «2960 21.06.23», що, шляхом співставлення з матеріалами службового розслідування, дає підстави для висновку, що вказане означає номери наказів про призначення і закінчення службового розслідування та дати їх складання. Виходячи з наявних дат, суд зауважує, що відповідачем проведено службове розслідування з порушення строків, встановлених пунктом 13 розділу ІІІ Порядку № 608, що не спростовує й відповідач.

Крім того, уваги потребує також й те, що службове розслідування було призначене після спливу майже трьох місяців, з моменту переведення позивача до іншого батальйону військової частини НОМЕР_1 , тобто коли позивач вже не перебував на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону.

Щодо доводів представника позивача про неознайомлення ОСОБА_1 з актом службового розслідування, суд зазначає, що Порядком № 608 не закріплено обов`язок осіб, які проводять службове розслідування ознайомлювати військовослужбовця з актом службового розслідування, однак Порядок № 608 надає право військовослужбовцю ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником) (пункт 3 розділу ІV Порядку). Також суд зауважує, що в акті службового розслідування на його сторінках 6-7 зазначено про надання позивачем пояснень щодо досліджуваних обставин, відтак твердження представника позивача про позбавлення його права на надання пояснень під час службового розслідування не відповідають дійсності.

Відповідно до вступної частини акта службового розслідування останнє було проведене з метою уточнення причин та умов, які сприяли нестачі майна, визначення наявності чи відсутності порушення, пов`язаного з цим фактом, встановлення ступеня вини військовослужбовців, чиї дії або бездіяльність сприяли його вчиненню, наявності та причини виникнення матеріальної шкоди, а також встановлення її розміру.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ).

Із визначення указаних правових категорій випливає, що настання матеріальної відповідальності пов`язано законодавцем із таким складом протиправного діяння, структурними елементами якого є: 1) виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або виконання військовослужбовцем службових обов`язків; 2) настання збитків, зокрема у формі нестачі майна; 3) існування прямого безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діянням військовослужбовця та виникненням збитків; 4) вина військовослужбовця у настанні збитків.

Зазначене підтверджується положеннями частин першої, другої статті 3 Закону № 160-IX, якою передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох вищезазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеній у постановах від 25.03.2020 у справі № 814/2281/16, від 25.06.2020 у справі № 825/2405/18, від 11.06.2020 у справі № 1540/4486/18, від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18, від 13.11.2019 у справі № 620/302/19, від 12.12.2018 № 813/2751/17.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис

Аналіз наведених норм свідчить, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. При цьому виявлення факту завдання державі шкоди згідно з прямою вказівкою закону безальтернативно призводить до прийняття компетентною військовою особою рішення з приводу призначення службового розслідування.

За приписами частин шостої-восьмої статті 8 Закону № 160-ІХ за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Оскільки статтею 5 та 6 Закону №160-ІХ законодавець виокремив обмежену матеріальну відповідальність військовослужбовця від повної матеріальної відповідальності військовослужбовця, то управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу застосування до військовослужбовця міри юридичної відповідальності саме у вигляді повної матеріальної відповідальності повинно узгоджуватись із вимогами частини другої статті 2 КАС України, зокрема, відповідати критеріям: обґрунтованості (тобто, вчинятись з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, запобігання дискримінації, пропорційності, забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Тому матеріали службового розслідування та наказ суб`єкта владних повноважень про накладення на військовослужбовця повної матеріальної відповідальності повинні містити добуті у передбаченому законом порядку об`єктивні дані, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою.

Натомість, відсутність згаданої фізичної можливості (слід розуміти - запобігти збиткам з урахуванням перелічених вище факторів) виключає правомірність притягнення військовослужбовця саме до повної матеріальної відповідальності у зв`язку із недоведеністю вини військовослужбовця у настанні збитків чи умислу військовослужбовця на настання збитків.

Службовим розслідуванням встановлено, що приблизно з грудня 2022 року та під час, що передував розформуванню протитанкового артилерійського дивізіону, в майновому господарстві 2 протитанкової артилерійської батареї склалася негативна ситуація, що призвела до виникнення нестачі по речовій службі, загальна сума по залишковій вартості якої становить 1 999 411,49 грн. Майновим господарством підрозділу весь цей час відав сержант з матеріального забезпечення 2 батареї птадн майстер-сержант ОСОБА_1 . Згідно з поясненнями свідків облікова документація щодо наявного речового та інвентарного майна, а також його руху не велась належним чином. Умови зберігання майна не відповідали вимогам регламентуючих положень і інструкцій. Зберігання майна здійснювалось в необлаштованому приміщенні, доступ до якого не контролювався. Забезпечення підрозділу продуктами харчування велося безсистемно, без відповідності до заявок командирів взводів та відділень батареї, в кількості, що не задовольняла потреби особового складу. Такий стан виник під час перебування на посаді командира батареї ОСОБА_2 , який 04.12.2022 був увільнений з займаної посади і зарахований у розпорядження командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Тимчасово виконуючий обов`язки командира батареї лейтенант ОСОБА_3 вживав заходів щодо виправлення недоліків в ситуації, що склалася, почав підготовку кандидата на приймання справ сержанта з матеріального забезпечення батареї від майстер-сержанта ОСОБА_1 , разом з ним намагався зробити інвентаризацію майна, виправити та упорядкувати облікову документацію, проте з об`єктивних причин ця робота була припинена. Зроблено висновок, що де-юре лейтенант ОСОБА_3 не прийняв на себе відповідальність за стан майнового господарства 2 батареї птадн.

Крім того, за поясненнями самого ОСОБА_3 після призначення його наказом КСВ № 262 від 26.12.2022 на посаду командира 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 командиром протитанкового артилерійського дивізіону ОСОБА_4 було повідомлено про необхідність прийняти справи та посаду командира батареї, проте фізично відновити всі документи, які не робилися протягом року, зареєструвати у всіх службах, враховуючи віддаленість від місця розташування батареї, порахувати наявне інвентарне та неінвентарне майно було практично неможливим.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання позивачем як сержантом з матеріального забезпечення посадових обов`язків, вартість завданої державі шкоди склала 1 999 411,49 грн, про що зазначено у довідках-розрахунках, з урахуванням відомостей про визначення залишкової вартості майна.

Разом з цим, зі змісту Закону № 160-IX, яким регулюються спірні правовідносини, слідує, що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди.

При цьому, Закон № 160-IX також містить поняття «пряма дійсна шкода», за визначенням якого, це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Водночас, відповідачем у спірних правовідносинах не встановлено обставин щодо знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, чи щодо здійснення надлишкових виплат під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

В свою чергу, порушення установленого порядку обліку військового майна, не підпадає під визначення прямої дійсної шкоди, яке наведене в Законі № 160-IX.

При цьому, службовим розслідуванням не встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач як сержант з матеріального забезпечення неналежно виконував посадові обов`язки та порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що полягало у належному обліку та інвентаризації майна, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до матеріальної відповідальності.

Суд зауважує, що на вимогу ухвали суду від 03.05.2023 відповідачем не надано матеріали інвентаризації майна 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , проведеної 08.04.2024, за період перебування ОСОБА_1 на посаді сержанта з матеріального забезпечення. Як встановлено судом, жодні акти приймання-передачі майна, яке було передано ОСОБА_1 , не складались. Натомість у якості доказів отримання позивачем майна, що було предметом службового розслідування, відповідачем надано:

копії накладних (вимог): від 11.05.2022 № 94, від 11.05.2022 № 95, від 20.05.2022 № 210, від 29.05.2022 № 259, від 05.06.2022 № 384, від 10.06.2022 № 454, від 04.07.2022 № 585, від 12.07.2022 № 632, від 16.07.2022 № 660, від 16.07.2022 № 661, від 04.09.2022 № 848, від 13.09.2022 № 915, від 24.09.2022 № 1041, від 24.09.2022 № 1042, від 07.10.2022 № 1213, від 14.10.2022 № 1343, від 15.10.2022 № 1342, від 16.10.2022 № 1382, від 17.10.2022 № 1404, від 17.10.2022 № 1407, від 10.11.2022 № 1602, від 10.11.2022 № 1603, від 22.11.2022 № 1705, від 20.12.2022 № 2021, від 20.12.2022 № 2022, від 12.01.2023 № 52, від 04.02.2023 № 105;

копії роздавальних (здавальних) відомостей: від 30.04.2022 № 1/846, від 12.05.2022 № 1/215, від 13.05.2022 № 1/1/220, від 13.05.2022 № 3/2/26, від 13.05.2022 № 3/1/260, від 21.05.2022 № 2/1/29, від 21.05.2022 № 2/1/30, від 21.05.2022 № 2/1/31, від 21.05.2022 №2/1/32, від 21.05.2022 № 2/2/33, від 30.05.2022 № 1/216, від 08.06.2022 № 2/3/221, від 08.06.2022 № 2/4/223, від 21.06.2022 № 262, від 22.06.2022 № 2/5/224, від 28.06.2022 № 3/2/217, від 24.06.2022 № 3/1/161, від 01.07.2022 № 2/2, від 07.07.2022 № 1, від 12.07.2022, від 13.07.2022 № 1468, від 16.07.2022 № 2, від 17.07.2022 № 1, від 11.08.2022 № 1/2090, від 17.08.2022 № 812/398;

копії здавальних відомостей: від 29.12.2022 № 2048, від 29.12.2022 № 2049, від 23.01.2023 № 1502/92, від 23.01.2023 № 2/1503/93, від 05.02.2023 № 129/1, від 06.02.2023 № 154, від 08.02.2023 № 270, від 08.02.2023 № 275, від 09.02.2023 № 611, від 09.02.2023 № 268, від 10.02.2023 № 273, від 10.02.2023, № 274, від 11.02.2023 № 164, від 11.02.2023 № 266, від 12.02.2023 № 272, від 12.02.2023 № 276, від 17.02.2023 № 269, від 03.05.2023 № 1390, від 11.05.2023 № 1548.

Суд зазначає, що частина накладних (вимог) та здавальних відомостей були складені після переведення ОСОБА_1 до 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (10.01.2023), через що не могли братись до уваги під час встановлення залишкової вартості інвентарного та речового майна.

Дослідивши вказані накладні (вимоги) та зауваження представника позивача, суд встановив, що частина з них не містить усіх реквізитів первинного документа. Так, накладні від 11.05.2022 № 94, від 11.05.2022 № 95, від 20.05.2022 № 210, від 10.06.2022 № 454, від 12.07.2022 № 632, від 16.07.2022 № 660, від 16.07.2022 № 661, від 20.12.2022 № 2022 містять не усі підписи відповідальних осіб; накладні від 11.05.2022 № 94, від 11.05.2022 № 95 не містять дати, до якої вони дійсні; накладна від 11.05.2022 № 94 містить вартість предмета (мила), який перевищує суму, визначену у довідці-розрахунку № 1695; у накладних від 20.05.2022 № 210, від 29.05.2022 № 259 відсутня сума вартості прийнятих предметів (фляга, чохол для фляги), з урахуванням того, що загальний обсяг відпущеного товару зазначений як 0; у накладних від 05.06.2022 № 384, від 10.06.2022 № 454, від 04.07.2022 № 585, від 12.07.2022 № 632, від 16.07.2022 № 660, від 16.07.2022 № 661, від 04.09.2022 № 848, від 13.09.2022 № 915, від 24.09.2022 № 1041, від 24.09.2022 № 1042, від 07.10.2022 № 1213, від 14.10.2022 № 1343, від 15.10.2022 № 1342, від 16.10.2022 № 1382, від 17.10.2022 № 1404, від 17.10.2022 № 1407, від 10.11.2022 № 1602, від 10.11.2022 № 1603, від 22.11.2022 № 1705, від 20.12.2022 № 2021, від 20.12.2022 № 2022, від 12.01.2023 № 52, від 04.02.2023 № 105 графа сума вартості прийнятих предметів не заповнена. Слід зазначити, що незазначення обсягу відпущеного товару унеможливлює встановити загальну кількість предметів, які передавались. У накладній від 17.10.2022 № 1404 особою, яка прийняла майно зазначено не позивача, а ОСОБА_5 . Крім того, у накладній від 10.11.2022 № 1602 наявні розбіжності у ціні товару за одиницю з тією ціною, що зазначена в акті службового розслідування та довідках-розрахунках № 1694, № 1695: рушник вафельний (в акті 19,26 грн, у накладній 2,66 грн), панама польова літня (в акті 99,06 грн, у накладній 84,96 грн), куртка ВВЗ зимова (в акті 3315,00 грн / 2460,00 грн, у накладній 1837,20 грн).

У розрізі цього суд погоджується з твердженнями представника позивача щодо порушення вимог статті 8 Закону № 160-ІХ та пункту 3 розділу VIII Порядку № 608, а саме відсутності документів, які повинні бути долучені до акта службового розслідування, щодо вартісної оцінки завданої шкоди (довідка та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності).

Також, судом встановлено, що дійсно, більшість даних у накладних (вимогах) є власноруч дописаною, що не виключає можливість їх заповнення після їх складення.

Хоча, на думку відповідача, вказані недоліки не є істотними та не перешкоджають встановити зміст господарської операції, суд зауважує, що накладні та роздавальні відомості відповідач надає як первинні документи на підтвердження перебування у позивача такого майна, а тому зазначені вище недоліки впливають на визначення суми залишкової вартості предметів, з чого складається встановлена службовим розслідуванням сума завданої шкоди внаслідок втрати військового майна речової служби частини.

Як слідує з встановлених у ході службового розслідування обставин, інвентаризація майна не проводилась та висновок про нестачу майна, що стало предметом службового розслідування, був зроблений лише виходячи з накладних (вимог) та роздавальних відомостей, які, у свою чергу, є первинними документами, що пов`язані з рухом і зміною вартісного та якісного (технічного) стану військового майна, та є підставою для записів облікових даних в облікових регістрах, проте з їх змісту достеменно не можна встановити найменування та кількість майна, за яке у період з 23.04.2022 по 10.01.2023 був відповідальний ОСОБА_1 .

Крім того, суд зазначає, що Закон № 160-ІХ розрізняє обмежену матеріальну відповідальність (стаття 5 Закону), повну матеріальну відповідальність (частина перша статті 6 Закону), підвищену матеріальну відповідальність (частина третя статті 6 Закону).

Так, відповідно до частини першої статті 5 Закону №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Отже, кваліфікуючою ознакою обмеженої матеріальної відповідальності є завдання військовослужбовцем шкоди з необережності за виключенням випадків, котрі охоплюються повною матеріальної відповідальністю чи підвищеною матеріальної відповідальністю.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Суд вважає, що настання повної матеріальної відповідальності за пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ (у тому числі, і за спричинення нестачі майна) обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.

За обставинами справи, ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, встановленої внаслідок виявлення нестачі майна (пункт 1 частини першої статті 6 Закону № 160-ІХ). Проте, матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків щодо збереження військового майна у вигляді нестачі, а службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця.

Разом з тим, в акті службового розслідування у пункті 6 «Вина військовослужбовця» (сторінка 17 акта) вину військовослужбовця ОСОБА_1 визначено як необережність у формі злочинної самовпевненості, що не узгоджується з визначеним відповідачем розміром покладеної на позивача матеріальної відповідальності.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, акт службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності у повному розмірі виявленої шкоди, складений без дослідження усіх обставин та без ретельного дослідження причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.

У зв`язку з наведеним суд доходить до переконання про те, що у ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень у порядку частини другої статті 77 КАС України не доведено, що між якістю виконання позивачем службових обов`язків та настанням збитків у вигляді нестачі майна з урахуванням перелічених вище факторів існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок, та що у настанні цих збитків існує вина заявника саме у формі умислу (а не необережності). За таких обставин позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону» підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відрахованого грошового стягнення, яке було призначено на підставі наказу відповідача від 21.06.2023 № 2960 слід зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону №160-ІХ у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ. Тобто, у разі скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ.

Судом встановлено, що задля реалізації наказу від 21.06.2023 №2960 було наказано помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби стягнути з позивача вартість втраченого речового майна по залишковій вартості на загальну суму 1 999 411,49 грн та при нарахуванні грошового забезпечення за червень 2023 року врахувати накладене стягнення.

Таким чином, з урахуванням висновків суду щодо протиправності наказу від 21.06.2023 № 2960 та наявності підстав для його скасування, утримана сума відшкодування збитків підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалюючи дане рішення суд керується також статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11(2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем у ході розгляду справи не доведено та не підтверджено належними доказами обґрунтованість висновків службового розслідування та правомірність винесення спірного наказу.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (пункти 1, 3 частини третьої статті 132 КАС України).

За приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина п`ята цієї статті).

У судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення, у зв`язку з чим вказане питання у цьому рішенні не розглядається.

Враховуючи, що позивач, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення відрахованого грошового стягнення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону».

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утриману суму відшкодування збитків відповідно до наказу від 21.06.2023 № 2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.07.2024.

Суддя К.В.Мінаєва