Справа № 280/4748/24
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Справа № 280/4748/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 3), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 12.01.2024 за №62 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до пункту 4 частині 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 23.02.2024 за №62 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до пункту 4 частинні статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача 2 зарахувати при призначенні пенсії позивачу всі періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 22 червня 1984 та від 01 квітня 2013 року, зокрема періоди роботи в колгоспі ім.Суворова з 01.08.1984 по 30.01.1994, та з 01.12.2001 по 31.12.2006 в ТОВ «Гермес» та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня первинного звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 06.01.2024, а Головне управлений Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити її виплату.

Ухвалою суду від 27.05.2024 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 10.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій та має право на отримання пільг встановленої для даної категорії осіб. Позивач зазначає, що він звертався до органів ПФУ з питання призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте отримав відмову з посиланням на недостатність страхового стажу. Позивач зазначає, що відмова у призначені пенсії є протиправною, оскільки відповідачами безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім.Суворова з 01.08.1984 по 30.01.1994, та з 01.12.2001 по 31.12.2006 в ТОВ «Гермес». З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ГУ ПФУ в Львівській області проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії виникає після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків. Представник відповідача зазначає, що за результатами розгляду поданих документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Також, відповідач зазначив, що до заяви від 06.01.2024 ОСОБА_1 не долучено довідки про безпосередню участь в бойових діях. Крім того, представник відповідача вказував про відсутність підстав для зарахування при призначенні пенсії всіх періодів роботи відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 22.06.1984 та від 01.04.2013, зокрема періоди роботи в колгоспі ім.Суворова з 01.08.1984 по 30.01.1994, та з 01.12.2001 по 31.12.2006 в ТОВ «Гермес», оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві та довідка про перейменування. Також, відповідач вказував про те, що за період з 01.12.2001 по 31.12.2006 відсутні дані в системі персоніфіковано обліку відомостей про роботу після липня 2000 року, який є обов`язковим з 01.07.2000. З урахуванням викладеного у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 та відповідач 3 у поданих відзивах підтримали заперечення відповідача 1 та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 06.01.2024 позивач звернувся до територіального органу ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12.01.2024 №62, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посилання на те, що право на призначення пенсії настає за наявності страхового стажу не менше 25 років, а страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 28 днів. Також, у зазначеному рішенні вказано на відсутність довідки про безпосередню участь в бойових діях.

16.02.2024 ОСОБА_1 вдруге звернувся до територіального органу ПФУ з питання призначення пенсії за віком, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в м.Києві від 23.02.2024 №62, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В якості підстави для відмови у призначенні пенсії зазначено, що право на призначення пенсії настає за наявності страхового стажу не менше 25 років, а страховий стаж позивача становить 16 років 19 днів. При цьому, зазначено, що не враховано до стажу періоди роботи згідно трудової книжки (дата народження на титульній сторінці не відповідає паспортним даним) та період роботи згідно довідки від 09.02.2024 №2 з 01.12.2001 по 31.12.2006 (відсутні дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу після липня 2000 року, який є обов`язковим з 01.07.2000 року). Також, зазначено, що додаткового уточнення потребує період роботи у колгоспі з 01.08.1984 по 30.01.1994, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві та довідка про перейменування.

Позивач не погодившись з відмовами територіальних органів Пенсійного фонду у призначенні пенсії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Водночас, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачі вказували на відсутність у позивача страхового стажу у 25 років.

При цьому, ГУ ПФУ в м.Києві дійшло висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу позивача періодів роботи з 01.12.2001 по 31.12.2006 (відсутні дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу після липня 2000 року, який є обов`язковим з 01.07.2000 року) та з 01.08.1984 по 30.01.1994, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві та довідка про перейменування.

Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 01.08.1984 по 30.01.1994 працював в колгоспі ім.Суворова.

Суд зазначає, що трудова книжка серії НОМЕР_1 містить запис про роботу позивача у період з 01.08.1984 по 30.01.1994 в колгоспі ім.Суворова, а також містить запис про те, що позивач за зазначений період відпрацював необхідну кількість трудової участі (сторінки 18-21 трудової книжки).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що надана позивачем трудова книжка у повному обсязі надає можливість підтвердити та зарахувати до стажу позивача період роботи з 01.08.1984 по 30.01.1994 в колгоспі ім.Суворова, і потреба у наданні будь-якої підтверджуючої довідки за такий період відсутня.

Стосовно не зарахування до стажу позивача періоду з 01.12.2001 по 31.12.2006, з підстав відсутності даних в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу після липня 2000 року, який є обов`язковим з 01.07.2000 року, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до трудової книжки позивача у період з 01.12.2001 по 31.12.2006 він працював у ТОВ «Гермес».

Тобто, за вказаний період роботи (з 01.12.2001 по 31.12.2006) страхувальником позивача виступало саме ТОВ «Гермес», на яке й покладався обов`язок щодо своєчасної сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, суд зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини шоста та дванадцята статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини першої статті 1, частини першої статті 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

У трудовій книжці позивача є відповідні записи про роботу у спірний період, тому ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового (трудового) стажу.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, від 01.03.2021 року у справі №423/757/17 та Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 в справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, з урахуванням наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів трудової діяльності, позивач має понад 25 років трудового стажу, а відповідно має право на призначення пенсії за статтею 115 Закону №1058.

Разом з тим, суд вважає передчасними та такими, що не підлягають вимоги до ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо виплати пенсії. Суд зазначає, що пенсія позивачу на даний час не призначена, а ГУ ПФУ в Запорізькій області не отримано матеріалів пенсійної справи та рішення про призначення позивачу пенсії.

На даний час, у суду відсутні підстави вважати, що після призначення позивачу пенсії та надсилання матеріалів до органу ПФУ за зареєстрованим місцем проживання позивача (ГУ ПФУ в Запорозькій області), позивачу буде відмовлено у виплаті призначеної та нарахованої пенсії.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, буд.10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б, ), про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 12.01.2024 за №62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту 4 частині 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 23.02.2024 за №62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту 4 частинні статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати при призначенні пенсії ОСОБА_1 всі періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 22 червня 1984 та від 01 квітня 2013 року, зокрема періоди роботи в колгоспі ім.Суворова з 01.08.1984 по 30.01.1994, та з 01.12.2001 по 31.12.2006 в ТОВ «Гермес» та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня первинного звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 06.01.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова