Справа № 360/499/24
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/499/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Гребенара Олексія Володимировича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУПФУ в Дніпропетровській області), в якій представник позивача просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 16.01.2024 № 98 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

2) зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 10.01.2024 №306 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 20.09.1977 по 08.02.1978; з 13.03.1978 по 06.09.1978; з 28.09.1978 по 01.02.1979; з 01.06.1979 по 31.01.1980; з 22.03.1980 по 12.03.1981; з 25.03.1981 по 17.09.1982; з 10.12.1982 по 20.08.1984; з 01.10.1984 по 23.08.1988; з 23.01.1989 по 09.04.1990; з 15.01.1991 по 12.06.1992 згідно записів трудової книжки від 21.09.1977 НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачка набула право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України »Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10.01.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУПФУ в Дніпропетровській області від 16.01.2024 № 98 позивачці відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підставою для відмови в призначенні пенсії відповідач визначив відсутність у позивача необхідного страхового стажу. Не зараховано періоди роботи згідно наданої трудової книжки, оскільки відсутнє свідоцтво про укладання шлюбу (Кучер-Тестина-Кучер), а в записі про зміну прізвища на титульній сторінці трудової книжки відсутня назва посади відповідальної особи, підпис та розшифрування підпису.

Вважає, що таке рішення відповідача порушує право позивачки на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано докази у відповідача.

11.06.2024 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.

11.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням

Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпроптеровській області від 16.01.2024 № 98 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі-Закон № 1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років.

Відповідно до підпунктів 1, 3, 18 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Постанова № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб

Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки,

виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші

документи, які містять відомості про періоди роботи.

До заяви про призначення пенсії Позивачем надано трудову книжку серії НОМЕР_2 .

Згідно з підпунками 2.2, 2.4, 2.11-2.13 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58), відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих.

При досліджені трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що зарахувати періоди роботи згідно наданої трудової книжки неможливо, оскільки відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу (Кучер-Тестина-Кучер), а в записі про зміну прізвища на титульній сторінці трудової книжки відсутня назва посади відповідальної особи, підпис та розшифрування підпису.

Для підтвердження вище зазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі

довідки з підприємств, установ, організацій де позивачка працювала або архівними установами.

Відповідно до наданих документів, загальний страховий стаж позивача становить 03 роки 05 місяців 00 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Отже, відповідач вважає, що правомірно прийняв рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

З огляду на наведене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , картки фізичної особи платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.01.2024 № 6117-.

10.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з інформацією, зазначеною в розписці повідомленні до заяви про призначення пенсії від 10.01.2024 № 306, до заяви позивачем було додано довідку про присовєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_5 , довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6117-, паспорт НОМЕР_4 , довідку ДПІ про облік як субєкта підприємницької діяльності від 10.01.2024, документи про стаж, що визначені Порядком № 637 від 12.08.1993 (довідка ФОП) № 1244, свідоцтво про шлюб № НОМЕР_6 , трудову книжку НОМЕР_1 , довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 від 09.04.2024, документи про стаж, що визначені Порядком №637 від 12.08.1993 (10.11.1980-12.03.1981) від 09.04.2024, документи про стаж, що визначені Порядком №637 від 12.08.1993 (01.10.1984-23.08.1988) від 09.04.2024.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що визнається сторонами.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.01.2024 № 98 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В рішенні відповідачем зазначено таке.

Дата звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (19183) 10.01.2024. Вік особи 65 років. Електронна пенсійна справа відпрацьовувалася за принципом єдиної черги. Страховий стаж зараховано за даними СПОВ та становить 3 роки 5 місяців 0 днів. Не зараховано періоди роботи згідно наданої трудової книжки оскільки відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу ( ОСОБА_2 ), а в записі про зміну прізвища на титульній сторінці трудової книжки відсутня назва посади відповідальної особи, підпис та розшифрування підпису.

Починаючи з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року після досягнення віку 65 років право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.

Выдповыдно до свідоцтва про одруження НОМЕР_6 від 10.10.1998 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після одруження з ОСОБА_4 має прізвище ОСОБА_1 .

Згідно із формою РС-право «Стаж для розрахунку права: ОСОБА_1 », «Алгоритм розрахунку: пенсія за віком (ЗУ № 1058)» страховий стаж позивачки становить 3 роки 5 місяців 0 днів, а саме: з 01.01.2009 по 28.04.2014.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закон № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

ОСОБА_1 звернулася з заявою про призначення пенсії 10.01.2024, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вік позивачки склав повних 65 років, і відповідно вона досягла віку, що дає їй право на призначення пенсії за статтею 26 Закону № 1058.

Разом з тим, за твердженням відповідачів, позивач не набула страхового стажу у кількості 15 років, що унеможливлює призначення пенсії за віком.

Надаючи оцінку доводам відповідачів про неможливість врахування страхового стажу за даними трудової книжки позивачки, суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Тобто, надання уточнюючих довідок та інших документів підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

До загального страхового стажу відповідачем не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутнє свідоцтво про укладення шлюбу ( ОСОБА_2 ), а в записі про зміну прізвища на титульній сторінці трудової книжки відсутня назва посади відповідальної особи, підпис та розшифрування підпису.

Оглядом трудової книжки НОМЕР_1 від 21.09.1977 встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки прізвище позивача вказано: « ОСОБА_2 ». Водночас на внутрішньому боці обкладинки наявний запис: «Прізвище змінено на Тестину на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 від 12.08.78». Запис завірений печаткою відділу кадрів підприємства, однак не вказано відповідальну особу, яка внесла цей запис, її прізвище, імя, по-батькові (ініціали), та відсутній підпис.

Також на внутрішньому боці обкладинки наявний запис: «Прізвище змінено на Кучер (свідоцтво про розірнання шлюбу НОМЕР_8 від 01.09.84, Чугуєвський РАЦС». Запис завірений печаткою і підписом, прізвище особи відсутнє.

Станом на час внесення частини спірних записів трудової книжки, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.11 Інструкції № 162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до підпункту 2.12 пункту б) розділу ІІ Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або відділу кадрів.

Отже, з аналізу наведених положеннь Інструкції № 162 слідує висновок, що у разі зміни прізвища, за місцем роботи власник змінює запис у трудовій книжки, про що на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки робить відповідний запис про зміну прізвища, та завіряється підписом керівника підприємства або уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або відділу кадрів.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 у справі № 683/737/17.

Отже, з урахуванням наведеного, суд не приймає вищевказані посилання відповідача на недоліки заповнення титульного аркушу трудової книжки як на підставу для не врахування відомостей, що зазначені у такій трудовій книжці, оскільки суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Суд також зауважує, що недолік оформлення титульного аркушу трудової книжки,на який посилається відповідач, а саме відсутність в записі про зміну прізвища назви посади відповідальної особи, підпису та розшифрування підпису, не є таким, внаслідок якого неможливо ідентифікувати особу позивачки (у тому числі за датою народження, чи періодами роботи у розрізі співставлення даних про сплату роботодавцями страхових внесків, наданих нею документів для призначення пенсії в сукупності) та встановити факт роботи позивача на відповідних посадах у відповідні періоди часу.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача здійснені у хронологічній послідовності, жодних інших зауважень (недоліків) до записів про трудовий стаж, що містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.09.1977, на ім`я ОСОБА_1 та мотивів неврахування періодів роботи позивача, крім недоліків заповнення титульного аркушу, відповідачем не наведено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність врахування відповідачем трудової книжки позивача при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії за віком, і відповідно про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача вмотивовано недоліками заповнення трудової книжки без дослідження можливості зарахування кожного періоду роботи, зазначеного у трудовій книжці, та здійсненого обрахунку страхового стажу, необхідного для призначення пенсії, а відповідну оцінку можливості призначення пенсії на підставі наданих позивачем документів в їх сукупності повинен надавати саме відповідач з огляду на його дискреційні повноваження щодо вирішення питань про призначення пенсій, суд не може самостійно обчислювати пільговий стаж позивача, перебираючи на себе повноваження органу ПФУ.

Фактично зазначені обставини свідчать про необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень, що є недотриманням вимог, визначених пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України, та є підставою для його скасування.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним):

1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області від 16.01.2024 № 98 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

2) зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.01.2024 № 306 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про зобовязання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності з 20.09.1977 по 08.02.1978; з 13.03.1978 по 06.09.1978; з 28.09.1978 по 01.02.1979; з 01.06.1979 по 31.01.1980; з 22.03.1980 по 12.03.1981; з 25.03.1981 по 17.09.1982; з 10.12.1982 по 20.08.1984; з 01.10.1984 по 23.08.1988; з 23.01.1989 по 09.04.1990; з 15.01.1991 по 12.06.1992 згідно записів трудової книжки від 21.09.1977 НОМЕР_1 , слід відмовити з огляду на нездійснення такого обчислення органом Пенсійного фонду та обмеження останнього зазначенням у оскаржуваному рішенні про неможливість обрахування страхового стажу на підставі трудової книжки у зв`язку з недоліками її заповнення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 03 травня 2024 року № 34613.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028,00 грн.

В позовній заяві заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, при цьому одна вимога має похідний характер.

Відтак, позивач за подання даної позовної заяви мав сплатити судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, у розмірі 968,96 грн (968,96 грн (1211,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024) х коефіцієнт 0,8) (за позовні вимоги немайнового характеру).

Вказане свідчить, що позивачем сплачений судовий збір в більшому розміні, ніж встановлено законом на 242,24 грн.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а позов підлягає задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Одночасно суд роз`яснює позивачу право звернутися до суду із заявою про повернення надміру сплаченого ним судового збору в сумі 242,24 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 16.01.2024 № 98.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.01.2024 № 306 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Захарова