Справа № 460/24611/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/24611/23 пров. № А/857/25880/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Гресько О.Р. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796) та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 цього Закону з 09.03.2023.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796, яка викладена у листі №14577-11840/Д-02/8-1700/23 від 18.04.2023 та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.03.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 цього Закону та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю підтвердження періодів роботи чи проживання на забрудненій території внаслідок аварії на ЧАЕС та необхідного страхового стажу 21 рік.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Тріскині Сарненського району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області.

Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 01.10.1993.

09.03.2023 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив призначити йому пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796, до якої додав копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), довідку №13/06-277 від 22.02.2023, копії трудової книжки серії НОМЕР_3 та довідки ГУ ДПС у Рівненській області від 02.03.2023.

Листом №14577-11840/Д-02/8-1700/23 від 18.04.2023 ГУ ПФУ повідомило, що відповідно до долучених документів період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 9 місяців 14 днів. Відтак, поданими документами не підтверджено період проживання (роботи) у відповідній зоні станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Відповідно до п.13 ст.30 Закону №796, до стажу роботи одному з непрацюючих батьків зараховується час догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років. Однак, дана норма може бути застосована виключно до 01.01.2004. До страхового стажу не зараховано періоди догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи 2001 та 2004 років народження до досягнення ними 12 віку, оскільки дітям виповнилося 3 роки після 2004 року. Період догляду за дітьми до досягнення 3-х років зараховано до страхового стажу дружини ( ОСОБА_2 ). Періоди ведення підприємницької діяльності включаються до страхового стажу з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно на підставі довідки про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, з 01.07.2000 по 31.12.2017 за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 23.12.2020 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становив 18 років 27 днів. Таким чином, враховуючи положення ст.55 Закону №796 за результатами розгляду заяви від 23.12.2020 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 21 рік та через відсутність підтвердження періодів роботи чи проживання на забрудненій території внаслідок аварії на ЧАЕС.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, яка викладена у листі від 18.04.2023 є необґрунтованою. Суд дійшов висновку, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії, розрахунку страхового стажу є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше, а тому вважав за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 09.03.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.15 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796, відповідно до ст.55 якого, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058 і цього Закону.

Пунктом 13 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058 визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

З матеріалів справи видно, що згідно довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області №09/13/09/70 від 23.02.2023, позивач зареєстрований в АДРЕСА_1 з 12.01.1993 по 23.12.2016, з 02.01.2019 по даний час. Підстава: погосподарські книги с.Цепцевичі за 1191-1995 роки №12, за 1996-2000 роки №6, за 2001-2005 роки №4, за 2006-2010 роки №5, за 2011-2015 роки №10, за 2016-2020 роки №10, за 2016-2020 роки №5, за 2021-2025 роки №4. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 с. Цепцевичі відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно Довідки №13/06-805 від 01.06.2023, виданої Ремчицьким старостинським округом №6 виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області, позивач дійсно був зареєстрований та проживав в с.Тріскині (хут.Копище) Сарненського району Рівненської області з 24.05.1986 по грудень 1989 року. Підстава: будинкова книга №5 села Тріскині, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до вищевказаної постанови Уряду, с. Борове Зарічненського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення

Згідно ст.65 Закону №796, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.15 Закону №796, довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Судом встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 01.10.1993, позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Таке посвідчення позивачу видане уповноваженим на те державним органом (Рівненська ОДА), який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів.

Отже, з урахуванням наявності такого посвідчення, позивач має право на пільги та компенсації, передбачені Законом №796 для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення.

Крім того, на виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), позивач надав органу Пенсійного фонду України довідку органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення, що не заперечується відповідачем.

Колегія суддів звертає увагу, шо належним доказом підтвердження періоду проживання особи на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення є, у тому числі, довідка органу місцевого самоврядування.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону №796, а також те, що позивач має початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки встановлено його постійне проживання (роботу) у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 26.06.1987.

Разом з тим, згідно ст.26 Закону №1058, для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку чоловіки мають право за наявності страхового стажу, зокрема у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, для осіб, які набули право на зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796, призначається пенсія за умови: досягнення віку 60-6 = 54 роки; наявності страхового стажу 30-6 = 24 роки.

Згідно ч.1, 2, 3 ст.24 Закону №1058, страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку-на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як видно з листа відповідача від 18.04.2023, страховий стаж позивача становить 18 років 27 днів при необхідному для призначення пенсії 21 рік.

З цього приводу суд першої інстанції слушно зауважив, що у своїй відмові пенсійний орган не зазначив, які конкретно періоди не були зараховані до страхового стажу позивача. Розрахунок стажу позивача для призначення пенсії у матеріалах справи відсутній, що позбавляє суд встановити чи зараховані всі періоди трудової діяльності позивача та якщо не зараховані, то які саме.

Таким чином, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, яка викладена у листі від 18.04.2023 є необґрунтованою.

Відповідно до ст.58 Закону №1058, Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 розділу ІV Порядку №22-1).

Тобто, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок) пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

В даному випадку уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії, розрахунку страхового стажу є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) щодо самостійного розрахунку стажу та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 09.03.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року по справі №460/24611/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук