Справа № 120/4701/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2024 р. Справа № 120/4701/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Магдич М.С.

представника позивача: Галя Є.С.

представника відповідача: Марєєвої А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж-7" до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Авантаж-7" звернулося до суду із позовом до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю дій відповідача щодо відібрання проб (зразків) товару, які, у свою чергу, призвели до прийняття протиправних рішень про визначення коду товару. Зокрема, представник відповідача наголошує на тому, що суб`єктом владних повноважень недотримано процедури щодо взяття проб та зразків товарів.

До суду від Енергетичної митниці надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутність предмета спору.

На виконання ухвали суду від 01.05.2024 року представником позивача надано пояснення на вищезазначену заяву відповідача.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

09.05.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача.

До суду 16.05.2024 року надійшли пояснення від Енергетичної митниці, у яких представник вказує на факт пропущення строку звернення до суду із визначеними позовними вимогами.

Протокольною ухвалою від 16.05.2024 року відмовлено в клопотанні Енергетичної митниці про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору відповідно до підпункту 238.1.8 пункту 238.1 статті 238 КАСУ.

21.05.2024 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропущення стоку звернення.

Окрім того, на виконання вимог суду відповідачем 22.05.2024 року надано матеріали процедури оформлення митного товару.

Від позивача 22.05.2024 року надійшли додаткові пояснення, у яких представник вказує на момент, коли товариство дізналося про порушення своїх прав.

Енергетичною митницею 22.05.2024 року подано додаткові пояснення із вказівкою на відсутність порушених прав товариства.

Ухвалою суду від 22.05.2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано заяву про поновлення строків звернення до суду.

Відповідачем надано додаткові пояснення із долученням витягів з АСМО "Інспектор", що підтверджують здійснення оформлення ТОВ "АВАНТАЖ 7" митних декларацій з період з 24.02.2022 року по 31.12.2023 року.

Ухвалою суду від 12.06.2024 року визнано поважними причини пропуску та поновлено ТОВ "Авантаж-7" строк звернення до суду.

Відповідачем до суду подано відзив, у якому представник заперечує проти задоволення позовних вимоги. Зокрема вказує, що контролюючий орган діяв у межах та у спосіб передбачений законодавством. Окрім того, зауважує, що права позивача не були порушено, оскільки позивачем самостійно задекларовано митний товар.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій останній вказує на те, що ТОВ "Авантаж-7" задекларував товар у порядку встановленому вимогам чинного митного законодавства України.

Енергетичною митницею подано заперечення, у якому наголошено, що відбір проб (зразків) товару є єдиною митною формальністю, яка дозволяє перевірити фактичний хімічний склад товару.

Ознайомившись з матеріалами, заслухавши доводи сторін суд встановив наступні обставини справи.

ТОВ "Авантаж-7" до відділу митного оформлення "Київ" митного поста "Центральний" Енергетичної митниці для оформлення в митному режимі імпорт такі митні декларації: № ІМ 40 ДЕ 22UA30U9 від 02.11.2022 року, № 22UA31U8 від 02.11.2022 року, № 22UA80U1 від 03.11.2022 року, № 22UA16U1 від 03.11.2022 року, № 22UA63U0 від 21.11.2022, року № 22UA68U6 від 21.11.2022 року, № 22UA69U5 від 21.11.2022 року, № 22UA70U8 від 21.11.2022 року на товар "Легкі дистиляти, бензин неетильованиий марки А95, Premium-Unleaded-Gasoline 10PPM" із зазначенням в графі 33 декларації коду товару 2710 12 45 12 УКТ ЗЕД.

У рамках митного контролю, посадовими особами митниці відібрано проби (зразків) ввезеного товару.

Так, контролюючим органом складено акти про взяття проб (зразків) товарів від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012830, від 22.11.2022 року № UA0U8, від 22.11.2022 року № 22UA0U0, від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012880, від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012831, від 22.11.2022 року № 22UA68UA, від 04.11.2022 року № UA903020/2022/012916.

Відібрані проби товару було направлено до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби України.

За результатами аналізу проб (зразків) товару винесені висновки СЛЕД Держмитслужби про результати проведених досліджень товару від 18.11.2022 року № -0286, № -0284, № -0285, № -0287, № -0334, № -0331, -0330, -0332.

На підставі вказаних висновків контролюючи органом винесено рішення про визначення коду товару № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року, № КТ-UA- 0022 від 22.11.2022 року, № КТ-UA-0022 від 21.11.2022 року, № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року, №КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року, № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року, № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року та № КТ-UA- 2022 від 21.12.2022 року, - за яким зроблено висновок про зміну заявленого коду товару УКТ ЗЕД з на та опис товару у графі 31 декларації змінено на: "Суміш неароматичних вуглеводнів, ароматичних вуглеводнів та кисневмісних сполук" із відповідними характеристиками.

Вважаючи дії контролюючого органу щодо відібрання проб (зразків) товарів неправомірними та рішення про визначення коду товару протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, приведеним у пунктах 23, 24 ч. 1 ст. 4 МК України в редакції чинній на день прийняття митної декларації митним органом, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Метою митного оформлення, згідно з ч. 1 ст. 246 МК України, є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 248 МК України, для виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення.

При цьому частиною 4 ст. 248 МК України визначено, що у разі якщо автоматизованою системою митного оформлення або посадовою особою митного органу за результатами застосування системи управління ризиками не визначено необхідності участі у виконанні митних формальностей щодо товарів і транспортних засобів комерційного призначення посадової особи митного органу, такі митні формальності виконуються автоматизованою системою митного оформлення в автоматичному режимі.

Інформація про виконання митних формальностей автоматизованою системою митного оформлення в автоматичному режимі в установленому порядку вноситься до єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України та передається декларанту або уповноваженій ним особі.

Частиною 1 статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 МК України, форми та обсяги митного контролю обираються:

1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками;

2) автоматизованою системою управління ризиками.

Згідно з ч. 1-4 ст. 337 МК України перевірка документів та відомостей, які відповідно до ст. 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Формато-логічниий контроль це автоматизована перевірка правильності заповнення даних митних декларацій та повернення результатів перевірки; перевірка митних декларацій та інших документів на достовірність та законність; здійснення статистичного, валютного контролю нарахованих митних платежів, контролю правильності застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Контроль співставлення це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов`язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань митної справи.

Частинами 1, 2 статті 318 МК України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів, крім іншого шляхом:

1) перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України;

2) митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).

Згідно з ч. 1 ст. 337 МК України, перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Статтею 361 МК України визначено, що управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Відповідно до ст. 362 МК України, аналіз ризику - це систематичне використання митними органами наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

До об`єктів аналізу ризику належать: 1) характеристики товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України; 2) характер зовнішньоекономічної операції; 3) характеристика суб`єктів, що беруть участь у зовнішньоекономічній операції.

Отже, необхідність перевірки документів та відомостей, які подаються декларантом під час митного оформлення товарів виникає, у тому числі, за результатами застосування митними органами системи управління ризиками.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1-5 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Згідно з ч. 7 ст. 69 МК України рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У свою чергу, контроль правильності класифікації товарів - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 650 (далі Порядок № 650) (в редакції, що діяла на дату винесення оскаржуваних рішень про визначення коду товару).

Відповідно до п. 11 Розділу ІІІ Порядку № 650 передбачено, що узяття проб (зразків) товарів здійснюється відповідно до вимог ст. 356 Кодексу. Операції з узяття проб (зразків) товарів здійснюються відповідно до вимог ст. 357 Кодексу.

Так, ч. 1 ст. 356 МК України передбачено, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення з метою встановлення характеристик, визначальних для: класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; перевірки задекларованої митної вартості товарів; встановлення країни походження товарів; встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 356 МК України взяття проб (зразків) товарів проводиться уповноваженими посадовими особами митного органу на підставі вмотивованого письмового рішення керівника цього митного органу або його заступника.

Тобто, наведеними нормами МК України чітко регламентовано, що взяття зразків (проб) товарів, які знаходяться під митним оформленням, відбувається виключно на підставі відповідного вмотивованого письмового рішення.

При цьому, вказані положення МК України та Порядку № 684 не містять виключень щодо обов`язковості застосування положень. 2 ст. 356 МК України, якою визначено, що взяття проб (зразків) товарів проводиться уповноваженими посадовими особами митного органу на підставі вмотивованого письмового рішення керівника цього митного органу або його заступника.

Як встановлено судом в ході розгляду справи по суті та підтверджується матеріалами справи, підставою для взяття проб товару, пред`явленого позивачем до митного оформлення є резолюція начальника митного "Центральний" Енергетичної митниці на листі-звернення головного державного інспектора для отримання дозволу на відбір проб (зразків) товарів із резолюцією начальника митного поста "Центральний" Енергетичної митниці.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту ст. 24 МК України, рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні.

У той же час, п. 12 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 року № 55 (далі - Типова інструкція з діловодства), визначає, що вибір виду документа, призначеного для документування управлінської інформації (розпорядження, постанова, рішення, протокол тощо), зумовлюється правовим статусом установи, компетенцією посадової особи та порядком прийняття управлінського рішення (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

Тобто, суд наголошує, що рішення це саме назва виду документу. Це підтверджується і п. 31 Типової інструкції з діловодства, де зазначається: назва виду документа (наказ, рішення, доповідна записка тощо) зазначається на бланку та повинна відповідати назвам, передбаченим ДКУД.

Згідно п. 2 глави 9 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 року № 1000/5 (далі - Правила організації діловодства) будь-який розпорядчий документ, за винятком спільного, оформлюють на бланку із зазначенням його конкретного виду (постанова, рішення, наказ, розпорядження), що співвідноситься з вищевказаними нормами Типової інструкції. Про це вказує і п. 4 глави 1 розділу ІІ Правил організації діловодства, де зазначено, що право на видання певного виду розпорядчого документа (постанови, рішення, наказу, розпорядження) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

Згідно п. 38 Типової інструкції з діловодства резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи, що викладена у вигляді напису на документі. Резолюція має такі обов`язкові складові: прізвище, власне ім`я виконавця (виконавців) у давальному відмінку, зміст доручення, строк виконання, особистий підпис керівника, дата. Резолюція проставляється безпосередньо на документі нижче реквізиту "Адресат" паралельно до основного тексту. Якщо місця для резолюції недостатньо, її можна проставляти на вільному від тексту місці у верхній частині першої сторінки документа з лицьового боку, але не на полі документа, призначеному для підшивання.

Також п. 32 Типової інструкції з діловодства визначає, що обов`язковому датуванню і підписанню підлягають усі службові відмітки на документах, пов`язані з їх проходженням та виконанням (резолюції, погодження, візи, відмітки про виконання документа і направлення його до справи).

Пункт 165 встановлює, що документи, розглянуті керівництвом установи, повертаються з відповідною резолюцією службі діловодства, яка здійснює передачу документів на виконання.

Отже, суд висновує, що резолюція це не рішення, як вид розпорядчого документу, а службова відмітка, напис на документі, яким уповноважена особа доручає виконання документу конкретним виконавцям.

Більше того, Верховний Суд неодноразово вирішував питання щодо форми передбаченого ч. 2 ст. 356 МК України рішення керівника митного органу або його заступника про відібрання проб (зразків) товару. Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 25.03.2024 року у справі № 260/585/22, від 28.07.2021 року у справі № 815/3903/17, від 28.05.2020 року у справі № 818/1205/16), Верховний Суд вказав, що передбачене ч. 2 ст. 356 МК України письмове вмотивоване рішення не може бути прийняте у формі резолюції керівника на службовій записці інспектора митного органу.

За таких обставин, з урахуванням приписів ст. 19 Конституції України, суд констатує, що владні управлінські функції під час прийняття рішення про визначення коду товару було здійснено у непередбачений законом спосіб, а саме із порушенням процедури відібрання проб (зразків) товару.

Окрім того, суд наголошує, що вищеаналізовані листи-звернення із резолюцією містять лише вказівку на підставу проведення дослідження, передбачену МК України, та мету проведення дослідження встановлення необхідних для однозначної класифікації товару у відповідній товарній підкатегорії.

Разом з цим жодне з вказаних листів не містить у собі вказівки на мотиви здійснення відібрання проб (зразків) товару, тобто не містить судження інспектора про те з якими саме обставинами була пов`язана необхідність вжиття обраного виду митних формальностей.

Суд наголошує, що перш за все, обов`язок достовірності декларування покладено саме на декларанта.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651 (далі Порядок 651) визначає правила заповнення граф митних декларацій (далі - МД) за формою єдиного адміністративного документа (далі - ЄАД), додаткових аркушів до нього (далі - додаткові аркуші), порядок унесення відомостей до доповнення, а також порядок оформлення, розподілу та використання аркушів МД.

Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 розділу І Порядку № 651 необхідність заповнення певної графи митної декларації декларантом визначається згідно з правилами заповнення граф, наведеними в розділі II цього Порядку, виходячи з напрямку переміщення, обраного митного режиму, наявності чи відсутності опису цієї графи у відповідній главі розділу II цього Порядку та наявності застережень у тексті опису цієї графи. Графа не повинна заповнюватись Декларантом, якщо умови переміщення товарів відповідають зазначеним в описі цієї графи застереженням або глава розділу II цього Порядку, що відповідає напрямку переміщення товарів, не містить опису цієї графи.

При цьому, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 651 визначено такі вимоги щодо порядку та умов заповнення декларантом графи 31 митної декларації.

Так, якщо у графі 33 МД код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначається на рівні десяти знаків, в окремих полях електронної МД або у разі використання МД на паперовому носії - електронної копії МД на паперовому носії без зазначення у паперовому примірнику зазначаються за формою "електронного інвойсу" в розрізі кожного найменування товару відомості, необхідні для ідентифікації товарів, що є в наявності: найменування товару (згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару); артикул (марка, модель, сорт, тип тощо); найменування торговельної марки (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах) (зазначається повністю без будь-яких скорочень; якщо оригінальне написання найменування торговельної марки виконується мовою, в якій використовується латинський алфавіт, то в графі таке найменування зазначається латинськими літерами); виробник (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); літерний код альфа-2 країни виробництва товару (за бажанням Декларанта); кількість (в одиницях виміру згідно з рахунком або іншим документом, що визначає вартість товару).

Відтак, аналіз вказаних положень свідчить про те, що відомості до графи 31 митної декларації, зокрема, про найменування та кількість, вносяться декларантом на підставі відомостей, наявних у товаросупровідних документах.

Одночасно, чинним митним законодавством України не встановлено обов`язку декларанта здійснювати перевірку достовірності відомостей, зазначених у товаросупровідних документах.

Суд зазначає, що станом на момент подання позивачем декларації код УКТ ЗЕД визначався Закон України від 04.06.2020 року № 674-IX "Про митний тариф України".

Відповідно до Митного тарифу України, що є додатком до Закону України "Про Митний тариф України", до групи 27 відносяться: палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні.

У товарній позиції 2710 термін "нафта або нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів)" означає не тільки нафту та нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід, але і аналогічні продукти, а також продукти, що містять передусім змішані ненасичені вуглеводні. Ці продукти можуть бути одержані будь-яким способом за умови, що маса неароматичних складових частин перевищує масу ароматичних.

Так, за кодом УКТ ЗЕД 2710 12 45 12 визначається "Нафта або нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід; легкi дистиляти з октановим числом 95 або більше, але менш як 98; із вмістом сірки не більш як 0,001 мас. %".

Так, оцінивши наявні матеріали справи, зокрема інвойси, сертифікати якості та експортні митні декларації на товар поставлений згідно рамкового договору купівлі-продажу від 25.08.2022 року № 25/08/22, суд дійшов висновку, що позивач задекларував товар чітко у спосіб та у порядку визначеному митним законодавством, а отже, здійснив декларування у відповідності до вимог чинного митного законодавства України.

Натомість, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про недостовірність відомостей у документах поданих до митного оформлення.

Принагідно, суд зазначає, що відсутність вмотивовано рішення керівника ставить під сумнів наявність необхідності застосування вказаного виду митних формальностей.

Суд наголошує, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку, що дій відповідача щодо відібрання проб товарів, які оформлені актами від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012830, від 22.11.2022 року № UA0U8, від 22.11.2022 року № 22UA0U0, від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012880, від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012831, від 22.11.2022 року № 22UA68UA, від 04.11.2022 року № UA903020/2022/012916, - є протиправними.

Окремо суд зауважує, що критично сприймає посилання представника позивача на недотримання вимог при складенні актів про взяття проб (зразків) товарів від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012830, від 22.11.2022 року № UA0U8, від 22.11.2022 року № 22UA0U0, від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012880, від 03.11.2022 року № UA903020/2022/012831, від 22.11.2022 року № 22UA68UA, від 04.11.2022 року UA903020/2022/012916 та висновків СЛЕД Держмитслужби про результати проведених досліджень товару від 18.11.2022 року № -0286, № -0284, № -0285, № -0287, № -0334, № -0331, -0330, -0332.

Так, їх зміст свідчить про те, що такі складені за встановленою формою, яка затверджена Порядком взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз), Нормативів взяття проб (зразків) товарів для проведення дослідження (експертизи), форм акту про взяття проб (зразків) товарів та висновку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 року № 1058.

До того ж, суд зауважує, що, з огляду на встановлені судовим розглядом порушення суб`єктом владних повноважень процедури здійснення митного контролю, документи, здобуті за наслідками такої процедури, не відповідають критерію допустимості, з огляду на те, що та в силу імперативу ч. 1 ст. 74 КАС України відкидаються судом при вирішенні публічно-правового спору.

Як наслідок, суд приходить висновку, що рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень за результатом дослідження таких проб товару, відібраних з порушенням чинного законодавства України, є протиправними.

Окремо суд наголошує, що випущення товару у вільний обіг, за рахунок подання тимчасових митних декларацій із зазначення УКТ ЗЕД відповідно до оскаржуваних рішень, не свідчить про відсутність порушеного права позивача.

До того ж, подання остаточних митних декларацій у встановлений строк є обов`язком, а не правом декларанта.

Суд враховує, що позивач в інтересах держави та забезпечення безперебійного постачання палива продовжив здійснювати закупівлю та постачання палива на територію України. Вказане підтверджується наданими Енергетичною митницею витягів з АСМО "Інспектор".

Водночас, суд зауважує, що при дефіциті палива в Україні під час воєнного стану, суб`єкти господарювання розраховують на добросовісну поведінку контролюючих органів при проходженні митних формальностей.

Натомість дії Енергетичної митниці щодо скасування відповідних рішень, з урахуванням яких було розмитнено товар, у зв`язку із втратою чинності Закону України № 674-IX "Про Митний тариф України", на підставі Закону від 19.10.2022 року № 2697-IX "Про Митний тариф України" - ставить підприємство у невизначений правовий стан.

Розвиваючи вказане, суд вважає за доречне застосувати висновки висвітлені у Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 "Про верховенство права" (the Rule of Law), відповідно до яких що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання верховенства права, а також і для плідності бізнесової діяльності, із тим, щоб генерувати розвиток та економічний поступ; аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Натомість, вказані дії контролюючого органу призводять до виникнення у декларанта становища, коли код товару, визначений у остаточній декларації не збігається із документами на відповідний товар.

Тобто, у сукупності наведених обставин, фактично виключається можливість застосування позивачем іншого коду УКТ ЗЕД, ніж визначеного у документах, що, у свою чергу, може бути розцінене як недостовірне декларування товару.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати рішення про визначення коду товару № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року, № КТ-UA- 0022 від 22.11.2022 року, № КТ-UA-0022 від 21.11.2022 року, № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року, №КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року, № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року, № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року та № КТ-UA- 2022 від 21.12.2022 року, як такі, що прийняті із порушенням імперативних норм митного законодавства.

Інакший розгляд справи призведе до порушення принципу правової визначеності.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Визначаюсь щодо розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За нормами ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 грн.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, позовна заява містить 8 вимог щодо визнання протиправними дій та 8 вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень.

Вказані вимоги є самостійними за своєю суттю та змістом.

Відтак, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 48448 грн. відповідно до вимог законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України вказані витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж-7" (вул. Сковороди Григорія, буд. 10, оф. 49, м. Вінниця, ) до Енергетичної митниці Державної митної служби України (вул. Світлицького, 28-А, м. Київ, ) про визнання протиправними та скасування рішень, задовольнити.

Визнати протиправними дії Енергетичної митниці Державної митної служби України щодо відбору проб (зразків) товарів, які оформлені актами про взяття проб (зразків) товарів № 22UA30 від 03.11.2022 року; № 22UA31 від 03.11.2022 року; № 22UA80 від 03.11.2022 року; № 22UA16 від 04.11.2022 року; № 22UA68U6 від 22.11.2022 року; № 22UA68U6 від 22.11.2022 року; № 22UA69U5 від 22.11.2022 року; № 22UA70U8 від 22.11.2022 року.

Визнати протиправними та скасувати рішення Енергетичної митниці Державної митної служби України про визначення коду товару № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року; № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року; № КТ-UA-2022 від 21.12.2022 року; № КТ-UA-0022 від 21.12.2022 року; № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року; № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року; № КТ-UA-0022 від 21.11.2022 року; № КТ-UA-0022 від 22.11.2022 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж-7" понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 48448 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці Державної митної служби України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович