Справа № 200/2816/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2024 року м. Дніпросправа № 200/2816/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року (головуючий суддя Дєєв М.В.)

у справі №200/2816/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира військової частини № НОМЕР_2 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану»;

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини №626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022№168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 28 лютого 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 31 березня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 30 квітня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Починаючи з січня по квітень 2023 року грошове забезпечення за несення служби не відповідає сумі забезпечення, яке передбачено чинним законодавством. Після звернення представника позивача із адвокатськими запитами, позивачу стало відомо про проведення відносно нього службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. Про проведення службового розслідування позивача повідомлено не було, за результатом такого розслідування було винесено наказ від 24.03.2023 року №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ». Також, відповідачем було винесено наказ №625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану», пунктом 1 якого вирішено позивачу за березень 2023 року не виплачувати додаткову винагороду та пунктом 1 наказу командира військової частини №626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року» вирішено позбавити позивача премії за березень 2023 року. Позивач вказав, що зазначені накази є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивач перебував на лікуванні про що було відомо відповідачу та в подальшому позивач здійснював догляд за його дружиною та дитиною інвалідом, у зв`язку з чим був позбавлений можливості прибути до військової частини і це повинно визнатись поважною причиною. 24.03.2023 року позивач повернувся до військової частини та надав командуванню підтверджуючих документів, які відповідачем були проігноровані. Позивач зазначає про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, відсутності складу правопорушення в діях позивача, у зв`язку з наявністю поважних причин відсутності у військовій частині.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд, виходячи з правового регулювання спірних відносин, дійшов висновку, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 » є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, з огляду на те, що актом службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між його діями і подією, при цьому позивачем не наведено причин не повідомлення безпосереднього командира про причини залишення місця служби та не надано підтверджуючих документів про законність та поважність причин відсутності на військовій службі.

Крім того, за висновком суду першої інстанції, враховуючи те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 №72 позивач вважається таким, що 10.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу, у зв`язку з чим йому призупинено виплату грошового забезпечення та враховуючи притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, а також беручи до уваги приписи Порядку №260, припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби позивачем є правомірним.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час несення військової служби на передових позиціях 28.02.2023 ним отримано переохолодження ніг та здобуто захворювання окопна стопа, внаслідок чого він проходив лікування в Спасько-Михайлівській амбулаторії Олександрівського району Донецької області в період з 28.02.2023-06.03.2023, що підтверджується довідкою №13. В свою чергу, відповідно до первинної медичної карти №4705 від 28.02.2023 позивача звільнено від виконання службових обов`язків га 13 днів, тобто до 13 березня 2023 року. 24.02.2023 командир військової частини НОМЕР_1 наказом від 25.02.2023 №59 звільнив позивача із займаної посади і зарахував у своє розпорядження у зв`язку з направленням на довгострокове лікування, тобто, останній знав про лікування позивача та те, що воно буде довготривалим. На підставі рапорту ст. лейтенанта ОСОБА_2 від 06.03.2023 №4808 та копії первинної медичної картки №4705 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №69 від 07.03.2023 про те, що я вважаюся таким який прибув до району виконання бойового завдання з лікування. В подальшому, дружина позивача - ОСОБА_3 перебувала на оперативному лікуванні та потребувала стороннього догляду, маючи при цьому дитину інваліда 1а групи ( ОСОБА_4 ). В свою чергу, з 13-22 березня 2023 року на амбулаторному лікуванні перебував ОСОБА_4 , якого разом з матір`ю доглядав ОСОБА_1 24.03.2023 позивач повернувся до військової частини. 25.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №87 в якому вказано про те, що ОСОБА_1 з 25.03.2023 самостійно повернувся в розташування підрозділу та поновлено грошову виплату. Враховуючи наведене, позивач вважає, що його дії не можна розцінювати як прогул чи самовільне залишення місця служби, а доводи керівництва військової частини НОМЕР_1 є надуманими та не підтверджуються відповідними доказами. Поряд із зазначеним позивач наголосив на тому, що військову службу в лютому 2023 року він ніс на передових позиціях, однак йому було сплачено грошове забезпечення лише у розмірі 21 689 грн, ані премії, ані додаткової винагороди за лютий 2023 року відповідач на власний розсуд йому не сплатив, не зважаючи на те, що позивач продовжував проходити службу в березні, квітні, травні та червні 2023 року.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 №28 з 27.01.2023 позивача ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 на котлове забезпечення на обід з 27 січня 2023 року при військовій частині НОМЕР_4 . З 27 січня 2023 року вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2470,00 гривень за місяць солдат ОСОБА_1 .

Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 №42 солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 48 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.02.2023 №32-РС призначеного стрільцем-помічником гранатометника 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що з 09.02.2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з посадовим окладом 2820,00 гривень на місяць.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2023 №64 звільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України військовослужбовців, які перебувають на довготривалому лікуванні: солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 року №69 вважати такими, що прибули до району виконання бойового завдання з лікування з КНП «Спасько-Михайлівська амбулаторія» Донецької області - солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 №72 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що 10 березня 2023 року самовільно залишив територію зосередження підрозділу (село Олександрівка Краматорського району Донецької області). Призупинено виплату грошового забезпечення з 10.03.2023.

10.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №449 «Про призначення службового розслідування за фактом залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 » відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 та на підставі рапорту заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальника відділення підполковника ОСОБА_5 від 10.03.2023 року вх.5102 про відсутність на військовій службі без поважних причин з 10.03.2023 року військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення його вини, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення вирішено провести службове розслідування стосовно військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування було складено акт службового розслідування на підставі якого винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 року №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 , відповідно до якого:

- за порушення службової дисципліни, а саме відсутність на військовій службі без поважних причин з 10.03.2023 року по день закінчення службового розслідування, а саме по 20.03.2023 року, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби по мобілізації, на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовцю, призваному за мобілізацією, солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , оголошено сувору догану;

- заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальнику відділення повідомити про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця, призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України;

- помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби відповідно до пункту 15 розділу 1, пункту 5 розділу 16 та пункту 14 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, військовослужбовцю, призваному за мобілізацією, солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , не виплачувати грошове забезпечення за час самовільного залишення військової частини та позбавити премії за березень 2023 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за березень 2018 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 року №625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» з метою виконання вимог Указу Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», роз`яснення Міністра оборони України від 06.03.2023 року №5718/з, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 06.03.2023 року вирішено не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям військової частини, відповідно до додатку 1 до цього наказу солдату ОСОБА_1 причина « 0%» самовільне залишення військової частини, підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1347 від 24.03.2023 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 року №626 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за березень 2023 року» на виконання наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», рішення Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683 вирішено за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та особистий внесок у загальні результати служби, виплатити премію за березень 2023 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 в повних розмірах визначених для відповідних категорій, крім солдата ОСОБА_1 причина « 0%» самовільне залишення військової частини, підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1347 від 24.03.2023 року.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2023 №1727 ОСОБА_1 не було виплачено додаткову винагороду визначену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий та березень 2023 року.

Позивач вважає наказ відповідача від 24.03.2023 №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 », п.1 наказу командира військової частини №625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» та п. 1 наказу командира військової частини №626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року» протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду із позовом у цій справі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.

Згідно ст.12 Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту)

Солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття (ст.128 Статуту).

Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку №608).

Відповідно пунктів 1, 6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 4 розділу VІ Порядку №608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

В спірному випадку, підставою для призначення службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 №449 стали викладені в рапорті заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальника відділення підполковника ОСОБА_5 від 10.03.2023 року вх.5102 обставини відсутності на військовій службі без поважних причин з 10.03.2023 військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 100 зв. бік).

Матеріали справи свідчать, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №449 про призначення службового розслідування було прийнято 10.03.2023, тобто у період відсутності ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 , що свідчить про об`єктивну неможливість ознайомлення позивача із цим наказом з незалежних від відповідача причин. Викладеним, на переконання колегії суддів, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що його протиправно не було ознайомлено із наказом про призначення службового розслідування.

В той же час суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що процедурні порушення під час проведення службового розслідування не можуть бути єдиною підставою для скасування спірного наказу, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №826/16420/18.

За результатами службового розслідування було складено акт службового розслідування від 20.03.2023, в якому зафіксовані факти самовільного залишення позивачем місця служби з 10.03.2023 без поважних причин, не повернення його до військової частини НОМЕР_1 на момент складання цього акта, відсутність інформації про місцезнаходження позивача та відсутність з ним зв`язку, оскільки останній не відповідає на телефонні дзвінки.

Виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, суд приймає до уваги, що позивач не заперечує факту самовільного залишення місяця служби та відсутність на службі понад 10 діб, але вважає, що у нього були поважні причини на такі дії.

Суд з цього приводу зауважує, що відсутність військовослужбовця на місці несення служби може бути пов`язане із поважними причинами, у тому числі, із лікуванням, однак це має бути підтверджене належним чином оформленими документами командування військової частини.

У позові позивач вказує на те, що відповідно до первинної медичної картки №4705 від 28.02.2023 він був звільнений від виконання службових обов`язків на 13 днів і це давало йому право перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 . Після чого, він у період з 13 березня по 22 березня 2023 року здійснював догляд за своєю дружиною та її дитиною, які хворіли.

Водночас, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідно до вказаної медичної картки №4705 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків і зобов`язаний був лікуватися у військовій частині під наглядом хірурга, про що свідчить запис на звороті цього документу, після чого мав повернутися до району виконання бойового завдання.

Відповідно до довідки КНП «Спасько-Михайлівська амбулаторія» Донецької області №13 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на амбулаторному лікуванні у період з 28.02.2023-06.03.2023.

Також, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 №69 вважати такими, що прибули до району виконання бойового завдання з лікування з КНП «Спасько-Михайлівська амбулаторія» Донецької області - солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

У той же час наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2023 №72 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що 10.03.2023 самовільно залишив територію зосередження підрозділу (а.с. 102 зв. бік).

Судом встановлено, що підтверджуючих документів про законність та поважність причин відсутності на військовій службі з 10.03.2023, у тому числі рапортів командиру щодо поганого самопочуття, необхідності отримати медичну допомогу та/або тяжкої хвороби членів його сім`ї, тощо, позивач до відповідача не надавав.

Таким чином, службовим розслідуванням на підставі якого прийнято спірний наказ командира військової частини було встановлено факт самовільного залишення місця служби позивачем, встановлено його вину, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вказано вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, досліджено причини та умови, що сприяли правопорушенню. Причини відсутності позивача на службі не були встановлені в ході розслідування, оскільки позивач ніяким чином не повідомив командира про причини самовільного залишення місця служби, не сповістив командира про причини відсутності.

Посилання ж позивача на ту обставину, що він доглядав дружину та її дитину інваліда та посилання на довідку №01-07-8, як на підставу поважності причин відсутності з 13.03.2023 по 22.03.2023, також не впливає на предмет спору, оскільки не є достатньо поважною причиною самовільного залишення позивачем місця служби. Це може бути підставою подання рапорту про дострокове звільнення за сімейними обставинами чи подання рапорту на відпустку за сімейними обставинами тощо.

Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження факту умисного самовільного залишення позивачем 10.03.2023 місця несення служби, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби, що підтверджує неправомірність дій позивача щодо самовільного залишення місця несення військової служби, а отже порушення ним вимог статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15- 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту.

Вказані обставини свідчать про правильність висновку суду першої інстанції, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 » є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо п. 1 наказу командира військової частини № НОМЕР_2 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» та п. 1 наказу командира військової частини №626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року», суд зазначає наступне.

У п. 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32107 (надалі Порядок №260), зазначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з п. 5 розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до підпункту 24, пункту 10, Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. №671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Відповідно до підпункту 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. №671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; - здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.

Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин врегульовано було окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення).

У пункті 9 Доручення вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

В межах спірних правовідносин виплату грошового забезпечення позивачу було призупинено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 №72, за яким позивач визнаний таким, що самовільно залишив розташування підрозділу 10.03.2023, та який позивачем у даній справі не оскаржується.

Отже, враховуючи те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 №72 позивач вважається таким, що 10.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу, у зв`язку з чим йому призупинено виплату грошового забезпечення та враховуючи притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, а також беручи до уваги вищезазначені приписи Порядку №260, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби є правомірним.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що у позовних вимогах позивач також просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022№168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 28 лютого 2023 року.

Так, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2023 №1727 (а.с. 113 зв. бік) позивачу не було виплачено додаткову винагороду за лютий 2023 року.

З цього приводу відповідач у відзиві на позовну заяву надав пояснення, що ОСОБА_1 на період виплати додаткової винагороди за лютий 2023 року був включений у наказ командира військової частини НОМЕР_1 , але зважаючи на те, що на момент здійснення виплати він знаходився у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 , в силу п. 15 розділу 1 Порядку №260 йому не було здійснено виплату цієї винагороди, на яку він набув право. Після повернення із самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 планувався на включення до наказу на доплату додаткової винагороди за лютий 2023 року, проте, 26.06.2023 ОСОБА_1 вдруге самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не повернувся, тому в силу п. 15 розділу 1 Порядку №260 йому не було здійснено виплату цієї винагороди, на яку він набув право.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується право позивача на отримання додаткової винагороди за лютий 2023 року, проте, обґрунтовуючи причини не виплати такої винагороди позивачу, відповідач не навів жодної обставини, яка б перешкоджала йому виконати вимоги вимог п. 15 розділу 1 Порядку №260 та включити позивача до наказу й здійснити виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року після повернення позивача до військової частини НОМЕР_1 (починаючи з 25.03.2023) та до дня повторного самовільного залишення військової частини (26.06.2023), що свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності та про наявність підстав для зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий 2023 року.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим безпідставно прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі №200/2816/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022№168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 28 лютого 2023 року, прийняти нове рішення в цій частині.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий 2023 року.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі №200/2816/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко