Справа № 755/12201/24
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/153/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: перекладача - Ібрагімова Б.Н. огли

представника позивача - Штоюнди Ж.М.

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, звернувся до суду з позовом в якому просить суд: затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 09.07.2024 співробітниками УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. У ході перевірки встановлено, що ОСОБА_3 прибув до України 29.06.2021 перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Бориспіль». Після закінчення дозволеного строку перебування відповідач територію України не залишив, свідомо порушуючи міграційне законодавство України. Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Вище викладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 09.07.2024 за порушення правил перебування іноземних громадян на території України, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. 03.06.2022 відносно іноземця ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. 14.06.2022 поміщений до Волинського ПТПІ за невиконання вищевказаного рішення. 17.06.2022 рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області по справі № 158/1068/22 звільнений з Волинського ПТПІ, після чого територію України не покинув. 10.01.2023, повторно, відносно іноземця ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 20.01.2023 із подальшою забороною в`їзду в Україну строком на З (три) роки. При цьому, в той же день, у відповідача відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язався залишити територію України не пізніше 20.01.2023. Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржено, однак і не виконано без поважних на те причин. У випадках невиконання іноземцями та особами без громадянства прийнятого щодо них в установленому порядку рішення про примусове повернення, їх за рішенням компетентного органу може бути примусово видворено. 09.07.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та відібрано розписку про ознайомлення зі змістом і отримання цього рішення. В той же день, 09.07.2024, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що їм сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Станом на момент звернення до суду з цим позовом особу Відповідача належним чином не ідентифіковано - у нього відсутні документи що дають право перетину державного кордону для виїзду з України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2024 відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду на 11.07.2024.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, просила суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав та просив допомогти йому у вирішенні цього питання. Пояснив, що розуміє, що ще у 2021 році порушив міграційне законодавство. Ним були зібрані документи для отримання права на проживання в Україні, однак почалася війна та 27.02.2022 ракета влучила в його автомобіль і усі документи були знищені. Під час попереднього розгляду питання щодо його затримання та видворення, дівчина, з якою він проживав була вагітна, однак дитина померла. Він допомагав їй з лікування та вона вдруге завагітніла. Вони намагалися одружитися, однак в органах РАГС їм було відмовлено. Наразі його дівчина народила дитину, якій 7 місяців, та він просив суд надати йому 10 днів для добровільного виїзду за межі України, оскільки він хоче забрати із собою свою дівчину та дитину. Також пояснив, що перебуваючи у Волинському ПТПІ подавав документи для легалізації свого становища, однак йому було відмовлено. Більше із заявами щодо легалізації свого становища на території України, в тому числі щодо надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, нікуди не звертався.

Таким чином, суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.01.2023 головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Ковригіним О. , прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.07.2024 співробітниками УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, по вул. Електротехнічна, 2-А (Троєщенський ринок), в м. Києві, виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України з порушенням міграційного законодавства.

09.07.2024 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складена довідка про особу, згідно якої документ, що посвідчує особу відсутній, інформація про особу за обліками ДМС відсутня.

Згідно письмових пояснень громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 наданих головному спеціалісту відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Ковригіну О. , іноземний громадянин пояснив, що він прибув в Україну 29.06.2021 з метою працевлаштування, державний кордон перетнув через ПП «Бориспіль». Після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав з України. 14.06.2022 був поміщений до Волинського ПТПІ, у зв`язку з тим, що не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 03.06.2022. 17.06.2022 рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області звільнений з Волинського ПТПІ, після чого території України також не покинув. З питань продовження терміну перебування в Україні, оформлення посвідки на тимчасове проживання, дозволу на імміграцію в Україну, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до відповідних органів ДМС не звертався. Будь-які інші документи, підтверджуючі законні підстави для легального перебування на території України у нього відсутні. Про те, що йому потрібно було покинути територію України після закінчення дозволеного строку перебування на території України було відомо. Мав можливість покинути територію України, але не виїхав у зв`язку із своїм небажанням. Усвідомлював, що цими діями умисно порушує законодавство України. На теперішній час на території України знаходиться нелегально.

09.07.2024 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у відношенні громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 203 КУпАП.

Постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Лемеша Д.Л. від 09.07.2024 на громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн за порушенням ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

09.07.2024 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у відношенні громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 203 КУпАП, застосувавши захід затримання до 72 годин для з`ясування причин та умов обставин правопорушення.

09.07.2024 головним спеціалістом сектору ідентифікації відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Штоюндою Ж. прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останнім порушено правила перебування іноземних громадян на території України, у іноземця відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України.

Рішенням головного спеціаліста сектору ідентифікації відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Штоюндою Ж., громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI, у частині третій статті 3 якого закріплено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею четвертою вказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

За вимог ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Судом встановлено, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України 29.06.2021 перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Бориспіль». Після закінчення дозволеного строку перебування відповідач територію України не залишив.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Частиною третьою та четвертою цієї ж статті визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України з а наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Частиною одинадцятою цієї статті визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

За вимог ч. 13 ст. ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 № 38/77).

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

На момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Розділу III Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 29.02.2016 № 141, у разі надходження від іноземців або осіб без громадянства звернень щодо надання ними сприяння в забезпеченні їх ідентифікації та (або) видворення (реадмісії) чи придбання іноземцями або особами без громадянства проїзних квитків для виїзду з України адміністрація ПТПІ невідкладно інформує про це відповідний заінтересований орган.

Оскільки відповідач не має постійного місця проживання, в останнього відсутній документ, що дає право на виїзд з України, у суду наявні підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі.

Суд звертає увагу на те, що виявлення та надання іноземцем, що вже перебуває в ПТПІ та знаходиться в процесі його ідентифікації, будь-якого документу, що має відношення до іноземця, не являється підставою для скасування раніше прийнятого рішення про затримання та поміщення такого іноземця до ПТПІ, як і не може слугувати беззаперечним аргументом щодо його ідентифікації. Такий документ може лише посприяти органам державної влади у вчиненні дій стосовно ідентифікації іноземця.

Суд вважає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права певними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв в межах наданих повноважень.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285).

Україна як держава зобов`язана забезпечити взяті на себе зобов`язання щодо запровадження обмежень на в`їзд іноземців на її територію виключно з тих підстав і в тому порядку, які передбачені законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, за результатом дослідження наявних у справі матеріалів, а також аналізу повідомлених сторонами обставин, судом встановлено, що особу відповідача, громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ідентифіковано - у нього відсутні документи, що дають право перетину державного кордону для виїзду з України.

Між тим, в контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.).

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 13, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, ) до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - задовольнити.

Затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Рішення звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Повний текст рішення складено 12.07.2024.

Суддя: