Справа № 640/12871/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Справа № 640/12871/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури містобудування України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної інспекції архітектури та містобудування України

про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 02 квітня 2021 року № 137 «ОС»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу екології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур державної архітектурно-будівельної інспекції України;

- стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 02 квітня 2021 року по дату ухвалення судового рішення;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у цій справі скасовано і ухвалено в частині позовних вимог ОСОБА_1 нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 02 квітня 2021 року № 137 «ОС»; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу екології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур державної архітектурно-будівельної інспекції України з 29 квітня 2021 року. В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено адміністративну справу 640/15797/21 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12.04.2023 внесено виправлення до абзацу четвертого резолютивної частини постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21, виклавши у такій редакції:

«поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу методології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур державної архітектурно-будівельної інспекції України з 29 квітня 2021 року.».

Також, внесено виправлення до абзацу п`ятого резолютивної частини постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21, виклавши у такій редакції:

«В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - направити адміністративну справу №640/12871/21 на новий розгляд до суду першої інстанції.».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року адміністративний позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено, а саме:

- стягнуто з Державної інспекції архітектури та містобудування України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 29.04.2021 по 05.05.2023, у розмірі 346 066 грн 71 коп.;

- допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14226 грн 26 коп.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Крім того, суд зазначив, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, стверджуючи, що при винесені рішення судом не встановлено усіх фактичних обставин справи, а розрахунок середнього заробітку здійснено без застосування приписів частини першої пункту 4 Порядку № 100 та не врахований висновок Верховного суду, викладений в постанові від 27.01.2021 по справі №380/1662/20.

Крім того, Апелянт зазначає, що Державна інспекція архітектури та містобудування України утворена як новий орган влади, та згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не є правонаступником юридичних осіб публічного або приватного права, а тому необґрунтованим є висновок суду про те, що ДІАМ є правонаступником ДАБІ.

Окремо Апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ДІАМ було залучено до участі в справі, тим самим порушено право ДІАМ на судовий захист своїх прав та інтересів. Окрім того, справа була розглянута Київським окружним адміністративним судом за відсутності ДІАМ, яка не повідомлялася про її залучення до справи та про час та місце розгляду справи, а також беручи до уваги те, що в результаті розгляду справи судом прийнято рішення про права та обов`язки ДІАМ.

З цих та інших підстав, на думку Апелянта, оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 та від 22.04.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити шляхом зміни мотивувальної та(або) резолютивної частини.

Позивач зазначив, що судом першої інстанції дійсно допущено порушення норм процесуального права не надавши Апелянту можливості представити свої інтереси.

Крім того Позивач відзначає, що суд першої інстанції допустив помилку в нарахуванні середнього заробітку, оскільки за основу розрахунку взяв перший і третій місяці, що передували звільненню, а не за два попередні.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024 та 25.06.2024 у сторін витребовувалися додаткові докази у справі, а саме довідка про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці його роботи, що передують місяцю звільнення з описом усіх складових такої заробітної плати та кількістю фактично відпрацьованих днів.

Від Апелянта надійшла заява про відмову від апеляційної скарги, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 02 квітня 2021 року № 137 «ОС» наказано звільнити ОСОБА_1 з посади начальника методології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур у зв`язку з повною ліквідацією органу.

Пунктом 2 вказаного наказу наказано вважати датою звільнення ОСОБА_1 перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової працездатності, зазначеним у документі про тимчасову працездатність.

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 177 «ОС» від 28 квітня 2021 року «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_1 » відповідно до частини п`ятої статті 87 Закону України «Про державну службу» наказано вважати 28 квітня 2021 року датою звільнення ОСОБА_1 з посади начальника методології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур.

Не погоджуючись зі своїм звільненням, позивач оскаржив його до суду.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року, якими у задоволенні позову відмовлено, у цій справі скасовано.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 02 квітня 2021 року № 137 «ОС».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу методології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур державної архітектурно-будівельної інспекції України з 29 квітня 2021 року.

Згідно з довідкою Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 21.05.2021 №49-602-14/189, розрахунок здійснювався з заробітної плати, отриманої позивачем: за 20 робочих днів в лютому 2021 року в розмірі 14226,26 гривень; за 4 робочих дні в березні 2021 року в розмірі 2586,59 гривень. Середньоденна заробітна плата становить 700,54 грн.

При цьому суд зауважує, що наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 177 «ОС» від 28 квітня 2021 року «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_1 » вирішено вважати датою звільнення ОСОБА_1 з посади начальника методології ведення та адміністрування єдиного реєстру Департаменту дозвільних процедур 28 квітня 2021 року.

Таким чином позивач підлягає поновленню на попередній посаді з 29 квітня 2021 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з архівною довідкою №2117/6-12 від 17.06.2024 ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у лютому 2021 року - 25226,26 грн ( оклад - 11000,00 грн, надбавка за ранг - 500,00 грн, надбавка за вислугу років - 2640,00 грн, надбавка за інтенсивність праці - 11000,00 грн, індексація - 86,26 грн) та у березні 2021 року - 2586,59 грн ( оклад - 2000,00 грн, надбавка за ранг - 90,91 грн, надбавка за вислугу років - 480,00 грн, надбавка за інтенсивність праці - 11000,00 грн, індексація - 15,68 грн.) /т.1 а.с.103-105/.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до п.4 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям;

о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Відповідно до п. 5 Порядку№100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в контексті доводів Апелянта про те, що судом здійснено розрахунок середнього заробітку без застосування приписів частини першої пункту 4 Порядку № 100, колегія суддів зазначає наступне.

Так, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата Позивача за останні два місяці його роботи перед звільненням складається з посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці та нараховної суми індексації. Жодна з вказаних складових не зазначена у п. 4 Порядку № 100, а отже враховується під час розрахунку середнього заробітку.

Таким чином, посилання Апелянта на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права в цій частині є необґрунтованими та до уваги судовою колегією не приймаються.

Разом з тим, усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів відзначає, що при здійсненні спірного розрахунку, суд, взявши до уваги довідку від 21.05.2021 №49-602-14/189, помилково зазначив, що розмір заробітної плати Позивача за лютий 2021 року становить 14226,26 грн, тоді як з матеріалів справи у своїй сукупності вбачається, що розмір заробітної плати Позивача у лютому 2021 року становить 25 226,26 грн.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 - 1158,87 грн ((25226,26+2586,59): 24 (фактично відпрацьовані дні)).

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, тривалість вимушеного прогулу Позивача з 29.04.2021 по 05.04.2023 становить 494 робочі дні (2021 рік - 169 робочих днів, 2022 рік - 258 робочих днів, 2023 рік - 67 робочих днів).

Таким чином, розмір належного до стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 572481,78 грн (494 х 1158,87).

Щодо доводів Апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що ДІАМ є правонаступником ДАБІ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Реєстр) проведена державна реєстрація юридичної особи: ДАБІ дата запису 08 лютого 2011 року.

Пунктами 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року № 218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» вирішено ліквідувати Державну архітектурно-будівельну інспекцію (ДАБІ) та утворити Державну сервісну службу містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року № 219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» передбачено утворити Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Установити, що забезпечення діяльності Державної інспекції містобудування у 2020 році здійснюється в межах видатків, передбачених Державній архітектурно-будівельній інспекції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду» постановлено утворити Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року №960 вирішено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій України про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 06.03.2023 внесено запис про припинення юридичної особи - Державної архітектурно-будівельна інспекція України ().

Отже, ДАБІ як юридична особа, ліквідована, а її функціональні обов`язки передані до ДІАМ, що свідчить про обґрунтованість висновків суду про те, що ДІАМ є правонаступником ДАБІ.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції процесуальне рішення про заміну Відповідача його правонаступником не приймалося, а тому суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази належного повідомлення Апелянта про залучення його у справу, що призвело до порушення принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову у цій справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак допустив помилку при здійсненні його розрахунку, а також допустив порушення норм процесуального права.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної інспекції архітектури містобудування України підлягає задоволенню частково, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року - скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Державної інспекції архітектури та містобудування України (, 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 29.04.2021 по 05.04.2023, у сумі 572481,78 (п`ятсот сімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня та сімдесят вісім копійок) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 11 липня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк