Справа № 420/35280/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/35280/23
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Дата і місце ухвалення: 18.03.2024 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі № 420/35280/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення пенсійного органу про призупинення (припинення) виплати пенсії;

- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії, перерахувати заборгованість з квітня 2021 року негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про призупинення (припинення) виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 та перерахувати заборгованість з квітня 2021 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення нор процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії та перерахувати заборгованість з квітня 2021 року, допустив втручання в дискреційні повноваження Головного управління. Відповідач зазначає, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії, а суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Також, апелянт вказує, що виплата пенсії позивачу з січня 2020 року по червень 2021 року (за період з 01.07.2017 року) нараховувалася через банківську установу «Державний Ощадний банк України», однак, АТ «Ощадбанк» листом від 02.06.2021 року № 13410/8 повідомив Головне управління про неодержання пенсії позивачем з поточного рахунку більш як один рік, у зв`язку із чим, позивачу 27.04.2021 року надіслано лист № 1500-0401-8/53200 щодо звернення до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) для подання заяви на подовження виплати пенсії, як особі, яка не одержує з поточного рахунку суми пенсій в установі банку більше ніж один рік або отримує за довіреністю. Водночас, апелянт зазначає, що позивач особисто не звернулась із заявою про поновлення виплати їй пенсії з документами, що підтверджують особу для проведення ідентифікації (оригінали паспорту, довідок про присвоєння ідентифікаційного номеру і про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи), тобто, не пройдено ідентифікацію, що стало підставою для призупинення виплати пенсії з 01.04.2021 року до з`ясування обставин згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637. Таким чином, апелянт посилається на те, що виплату пенсії позивачу було припинено з діючих підстав, Головним управлінням не було допущено вчинення протиправних дій, оскільки таке припинення передбачено чинним законодавством України.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції не досліджено питання щодо причини пропуску позивачем процесуального строку на звернення до суду та проігнорована вимога Головного управління про застосування строків позовної давності щодо спірних правовідносин під час розгляду справи.

Зважаючи на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно наявних в матеріалах справи копій матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , позивач є отримувачем пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з 03.08.2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області (Білгород-дністровське ОУПФУ), як внутрішньо-переміщена особа (пенсійна справа № 07).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, фактично з квітня 2021 року позивачу виплата пенсії припинена.

Позивач вважає, що ГУПФУ в Одеській області протиправно припинено їй виплату пенсії та не поновлено її виплату після звернення позивача, що стало підставою для подання даного позову.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 47, ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1058-IV), пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно обставин даної справи, позивач є отримувачем пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV та з 03.08.2018 року перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області (Білгород-дністровське ОУПФУ), як внутрішньо-переміщена особа (пенсійна справа № 07).

Відповідач у даній справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визнає, що фактично з квітня 2021 року позивачу виплата пенсії припинена.

Однак, ГУПФУ в Одеській області не зазначає про наявність прийнятого ним рішення про припинення виплати пенсії та відповідно не надає його копію, хоча наведеними вимогами ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV чітко визначено, що виплата пенсії припиняється на підставі рішення територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 236/2495/17, від 11 травня 2022 року у справі № 425/854/17.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідачем до суду першої інстанції надано службову записку заступника начальника опрацювання пенсійної документації № 1 від 19.07.2022 року, в якій зазначено, що виплата пенсії по пенсійній справі № 07 призупинена з 01.04.2021 року до з`ясування, оскільки АТ «Ощадбанк» надіслав пенсійному органу листи № 113.14/724 від 18.12.2020 року та № 6468/8 від 18.03.2021 року, в яких наведено перелік соціальних пенсіонерів, які не одержують пенсію більше, як один рік, в якому зазначалась ОСОБА_1 .

Водночас, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство, що регулює питання припинення виплати пенсії, не містить такого поняття, як призупинення виплати пенсії, та вимагає від пенсійного органу прийняття рішення про припинення виплати пенсії та відповідно навести законодавчо визначені підстави для прийняття такого рішення, що відповідачем здійснено не було.

Крім того, ГУПФУ в Одеській області до суду не надано і доказів, які стали підставою для «призупинення» виплати позивачу пенсії, а саме листів АТ «Ощадбанк» № 113.14/724 від 18.12.2020 року та № 6468/8 від 18.03.2021 року, на які посилається відповідач.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на лист АТ «Ощадбанк» від 02.06.2021 року, однак, цього листа до суду також не надано.

Окрім цього, у наведеній службовій записці та в ході розгляду справи відповідач посилається на те, що листом від 16.01.2021 року позивача було повідомлено про необхідність подання заяви на продовження виплати пенсії через банківську установу, проте, будь-яких доказів щодо направлення/вручення позивачу цього листа до суду не надано.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на лист-повідомлення позивача від 27.04.2021 року, однак, ані цього листа, ані доказів його надіслання/вручення позивачу до суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем не надано прийнятого рішення про припинення виплати пенсії позивачу та доказів щодо наявності законодавчо визначених підстав для прийняття такого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що ГУПФУ в Одеській області не доведено наявності підстав для припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу з 01.04.2021 року.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач особисто не зверталась із заявою про поновлення виплати пенсії з документами, що підтверджують особу для проведення ідентифікації (оригінал паспорту, довідок про присвоєння ідентифікаційного номеру і про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи), тобто, позивачем не пройдено ідентифікацію, що стало підставою для призупинення виплати пенсії з 01.04.2021 року до з`ясування обставин, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова № 637), колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів враховує, що питання застосування вимог ст. 49 Закону № 1058-IV та Постанови № 637 щодо припинення виплати пенсії було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

В постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18 Великою Палатою Верховного Суду викладені наступні висновки.

Наведений в статті 49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень.

Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому, не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, а Кабінету Міністрів України не надано повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.

Враховуючи наведені висновки ВП ВС, посилання відповідача в апеляційній скарзі на припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу на підставі Постанови № 637 у зв`язку з тим, що остання не пройшла ідентифікацію, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів враховує, що частину першу статті 49 Закону № 1058-IV доповнено пунктом 4-1 згідно із Законом № 3674-IX від 25.04.2024 року, згідно якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством.

До внесення наведених законодавчих змін, стаття 49 Закону № 1058-IV не містила такої підстави для припинення виплати пенсії, як непроходження фізичної ідентифікації.

Закон № 3674-IX набрав чинності 23.06.2024 року, а тому, не може бути застосований до правовідносин щодо припинення виплати позивачу пенсії у 2021 році.

Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах не може посилатись на непроходження позивачем ідентифікації, як підставу для припинення виплати пенсії.

Більш того, колегія суддів повторно наголошує, що ст. 49 Закону № 1058-IV вимагає від пенсійного органу прийняття рішення про припинення виплати пенсії та відповідно навести законодавчо визначені підстави для прийняття такого рішення, проте, ГУПФУ в Одеській області не зазначає про наявність прийнятого ним рішення про припинення виплати пенсії та відповідно не надає його копію.

Крім того, колегія суддів враховує, що 25.05.2023 року позивач через ВЕБ-портал ПФУ подала заяву про виплату пенсії через установу банку.

Листом від 25.05.2023 року ГУПФУ в Одеській області роз`яснено позивачу про необхідність подання повторної заяви та наданням усіх копій сторінок паспорту, ідентифікаційного коду.

19.07.2023 року позивачем було повторно подано заяву про виплату пенсії через установу банку із доданими до неї копіями паспорту, ідентифікаційного коду, довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 24.03.2015 року № 5111/1189.

Проте, доказів щодо поновлення позивачу виплати пенсії не надано та відповідач фактично посилається на необхідність особистого звернення позивача за поновленням виплати пенсії та проходженням фізичної ідентифікації, що суперечить наданим позивачу роз`ясненням у листі ГУПФУ в Одеській області від 25.05.2023 року, а також суперечить п. 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, якими було передбачено, що заява про виплату пенсії може подаватися до органу Пенсійного фонду України в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису.

Крім того, згідно п. 17 Порядку № 1596, у вказаній редакції, умова щодо фізичної ідентифікації внутрішньо переміщених осіб не застосовується на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня відміни карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, в період призупинення виплати позивачу пенсії та на час подання заяв про поновлення виплати пенсії через установу банку діяв карантин і умова щодо фізичної ідентифікації до позивача, як внутрішньо переміщеної особи не підлягала застосуванню.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

У вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини.

Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території.

Правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства.

Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У пунктах 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Суд зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що припинення виплати позивачу пенсії з квітня 2021 року без законодавчих підстав та не поновлення виплати пенсії на звернення позивача є протиправним.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

В постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 Великою Палатою Верховного Суду викладені наступні висновки.

Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом.

Пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

Спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Застосовуючи наведені вимоги чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин та висновки Верховного Суду до обставин даної справи, колегія суддів зазначає, відповідач не наводить жодних доказів того, що:

- наявна вина позивачки у припиненні виплати пенсії;

- підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною).

На противагу цьому, колегія суддів наголошує, що позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду (вжила активні дії) з проханням поновити виплату пенсії на рахунок у банку.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідач самостійно вказує, що позивачу було призупинено виплату пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку, а не зупинено нарахування пенсії взагалі.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної їй пенсії певними строками є неприпустимим.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та приходить до висновку, що в силу положень статті 46 Закону № 1058-IV позивач має право на виплату пенсії за минулий період, у даному випадку, з часу її призупинення 01 квітня 2021 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що припинення виплати позивачу пенсії є протиправним, однак, помилково визнав протиправним та скасував рішення про призупинення виплати позивачу пенсії, оскільки доказів щодо прийняття відповідачем такого рішення в матеріалах справи не містяться.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо припинення (призупинення) виплати пенсії позивача з 01.04.2021 року та зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії з дати припинення (призупинення).

Крім того, суд першої інстанції визначив, що позов підлягає задоволенню повністю, проте, фактично не розглянув позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача утриматись від подальшого призупинення пенсії.

Колегія суддів зазначає, що захисту підлягають лише порушені права позивача, а тому, підстав для зобов`язання відповідача утриматись від подальшого призупинення пенсії відсутні. Ці вимоги позивача фактично заявлені на майбутнє, а тому, не підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, частково не відповідають обставинам справи, порушені норми процесуального права, що частково призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, постановлене судове рішення, на підставі ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з дати припинення (призупинення) - з 01.04.2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук