Справа № 240/3722/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/3722/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 28.12.2023.

В обґрунтування позову зазначає, що станом на 01.01.1993 проживала на територіях радіоактивного забруднення більше 3 років, що також підтверджується відповідним посвідченням громадянина, який потерпів від ЧАЕС, тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки позивач станом на 01.01.1993 не проживала та не відпрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. До періоду проживання не зараховано період з 01.09.1985 до 27.02.1988, оскільки в даний період позивач навчалася в м.Київ та з 12.04.1988 по 18.11.1997, оскільки у цей період позивач працювала в м.Вінниця. Вказані населені пункти не відносяться до зони радіологічного забруднення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням №20 від 29.12.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з відсутністю необхідного періоду постійного проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки. До періоду проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 27.02.1988 згідно довідки від 21.03.2023 №44, яка видана Київським технікумом електронних приладів, та період роботи з 12.04.1988 по 18.11.1997 згідно трудової книжки від 02.06.1987 НОМЕР_1 , де позивач працювала на заводі ім.. 60 років Жовтня м. Вінниця, оскільки дані населені пункти не відносяться до зон радіологічного контролю. Період з 26.04.1986 по 27.02.1988, та з 04.11.1991 по 09.02.2010 не враховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки в довідці вказано що проживала без реєстрації в с.Кремне Коростенського району, згідно статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на вид пенсії мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали та додатково або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення. За таких умов, документально підтверджений період проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 року становить лише 1 місяць 14 днів, що днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону 796.

Про зміст вказаного рішення ГУПФУ в Житомирській області було повідомлено позивачу листом від 04.01.2024 №0600-0211-8/1245.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 9 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.7.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Загальні умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Зокрема, право на пенсію за віком, особи набувають при досягненні 60-річного віку з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року та за наявності страхового стажу - не менше 30 років.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Частиною 1 ст. 55 статті Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Отже, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, необхідний страховий стаж повинен становити не менше 24 років. Від 30 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Приписами п. 2 ч.1 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення віку передбачено 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років .

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Судом встановлено, що 28.12.2023, у зв`язку з досягненням 55-річного віку, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

До заяви нею було додано копію посвідчення громадянина, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи Серія Б № 453251 С від 02.10.2023, категорія 3.

Рішенням №20 від 29.12.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з відсутністю необхідного періоду постійного проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки. До періоду проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 27.02.1988 згідно довідки від 21.03.2023 №44, яка видана Київським технікумом електронних приладів та період роботи з 12.04.1988 по 18.11.1997, згідно трудової книжки від 02.06.1987 НОМЕР_1 , де позивач працювала на заводі ім.. 60 років Жовтня м. Вінниця, оскільки дані населені пункти не відносяться до зон радіологічного контролю. Період з 26.04.1986 по 27.02.1988, та з 04.11.1991 по 09.02.2010 не враховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки в довідці вказано що проживала без реєстрації в с.Кремне Коростенського району, згідно статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на вид пенсії мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали та додатково або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення. За таких умов, документально підтверджений період проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 року становить лише 1 місяць 14 днів, що днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону 796.

Вважаючи протиправним таке рішення, позивач вказує на те, що вона станом на 1 січня 1993 він проживала у зоні гарантованого добровільного відселення понад 3 роки, що підтверджується довідкою, яка видана виконавчим комітетом Кременським старостинським округом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області. Крім того, факт проживання у зоні підтверджується посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд не погоджується з доводами позивача, та водночас, погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Спірним у даній справі є питання встановлення або спростування факту проживання (роботи) позивача станом на 1 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, відповідно і наявності права на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Відповідно до довідки від 09.11.2023 № 733, яка видана виконавчим комітетом Кременським старостинським округом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована з 28 лютого 1988 року по 13 квітня 1988 року та з 10 лютого 2010 року по даний час в АДРЕСА_1 . В період 3 26 квітня 1986 року по 27 лютого 1988 року та з 04 листопада 1991 року по 09 лютого 2010 року проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 . Згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року село Кремне та село Леонівка Лугинського району відноситься до гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №807-ІХ від 17.07.2020 року територія ліквідованого Лугинського району увійшла до Коростенського району Житомирської області.

Разом з тим, відповідно до довідки Київського фахового коледжу електронних приладів від 21 березня 2023 року № 44 ОСОБА_1 дійсно навчалася на денному відділенні Київського технікуму електронних приладів з 01 вересня 1985 року (наказ 206 від 06.08.1985). Наказом № 47 від 27.02.1988 студентка відрахована з технікуму у зв`язку закінченням навчання на денному відділенні технікуму, отримала Диплом НОМЕР_2 за реєстраційним №.34.

Відповідно до записів трудової книжки від 02.06.1987 НОМЕР_3 гр. ОСОБА_1 3 12.04.1988 по 18.11.1997 працювала в Вінницькому заводі " ім.60 років Жовтня" м.Вінниця.

Отже, позивач фізично не міг постійно проживати у с.Кремне, що відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення у вказаний період, оскільки м.Київ та м.Вінниця не відносяться до зон радіоактивного забруднення. Відтак, вказані періоди навчання та роботи не враховується в період постійного проживання в зоні забруднення, оскільки норма статті 55 Закону чітко передбачає постійне проживання/працю у відповідній зоні.

Періодичні приїзди на вихідні, канікули чи відпустки додому у період навчання чи роботи не є підтвердження факту постійного проживання у відповідній зоні.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Позивачем не надано доказів того, що навчальний заклад та завод, де позивач навчалася та працювала знаходилися на території радіоактивного забруднення.

Отже, періоди навчання на денному відділенні в м.Києві та роботи в м.Вінниця не підтверджують факту постійного проживання у вказаний період позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.

Видана виконавчим комітетом Кременським старостинським округом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області довідка не приймається судом як належний доказ, так як суперечить даним трудової книжки та диплому.

Враховуючи викладене, позивачем не підтверджено період її постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на що право на зниження пенсійного віку на 6 років позивач не має.

Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01.05.2023 справа №240/27887/22.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.03.2024 справа № 500/2422/23.

Щодо доводів позивача про те, що факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає, що відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, тобто підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ. Однак право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки постійного проживання, роботи, але не більше 6 років, виникає за умови, що позивач станом на 01.01.1993 постійно прожила або відпрацювала у цій зоні не менше трьох років. Вказане посвідчення підтверджує лише статус особи, яка потерпіла внаслідок ЧАЕС.

Таким чином суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що наявність у неї такого посвідчення надає безумовне право на зменшення пенсійного віку.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача про не підтвердження позивачем факту постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на зменшення пенсійного віку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні умови, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Решта доводів сторін не спростовують висновків суду у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що він діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом, а тому позов безпідставний та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. ), про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос