Справа № 520/8781/23
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

05 липня 2024 року справа №520/8781/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді - Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (встановлення судового контролю за виконанням рішення) у адміністративній справі

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФ України в Харківській області), в якій просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років з 82% до 70% грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу, призначеної пенсії в основному розмірі 82% сум грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу різницю між нарахованою та отриманою пенсією за період з 01.01.2018 по день, з якого починається виплата перерахованої пенсії за вислугу років;

- визнати бездіяльність відповідача у питаннях підготовки та надання документів на запити громадян.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, місто Харків, 61002 код ЄДРПОУ-14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% до 70% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82% сум грошового забезпечення з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили - 15.02.2024.

Позивач 15.04.2024 звернувся з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить:

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- накласти на керівника ГУ ПФ України в Харківській області штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 позивач вказав, що на виконання рішення суду у даній справі відповідачем, зокрема, протиправно не виплачується позивачу різниця пенсії з 01.01.2018 по 31.03.2024. На переконання позивача, бездіяльність відповідача щодо невиконання обов`язку, встановленого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23, є протиправною та дискримінаційною щодо позивача, як представника групи громадян України, які відносяться до людей похилого віку.

У поданому запереченні до заяви позивача, Управління наголошує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 головним управлінням здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача у розмірі 82% грошового забезпечення з 01.01.2018 із врахуванням раніше виплачених сум. За період з 01.01.2018 по 31.03.2019 нараховано різницю в пенсії на загальну суму 10 573,20 грн. За період з 01.04.2019 по 31.03.2024 нараховано різницю в пенсії на загальну суму 216 620,07 грн. Різницю у пенсії за вказані періоди внесено до Реєстру судових рішень, виплату якої буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України. З 01.04.2024 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду.

Від позивача надійшла відповідь на заперечення у справі, де заявник наголошує на буквальному тлумаченні відповідачем резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23. Повторно зазначає, що дії зобов`язального характеру, визначені рішенням суду у даній справі, включають у себе окрім перерахунку пенсії ще і виплату її у розмірі, що не суперечить положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тобто не нижчому, за мінімальний.

Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви позивача, поданої позивачем, про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23, суд зазначає наступне.

Приписами статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини ругої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23.04.2020 у справі №560/523/19, яка була також застосована Верховним Судом в ухвалі від 07.02.2022 у справі №200/3958/19-а під час розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення та вирішенні питання про накладення штрафу в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 26.01.2021 у справі №611/26/17 та від 12.07.2022 у справі №754/12702/14-а.

Крім того, за змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Case of Hornsby v. Greece" Суд зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (заява №18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Антонюк проти України» Суд зауважив, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (заява №17022/02).

У пункті 18 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ліпісвіцька проти України" (заява № 11944/05) Суд звернув увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні ("Scordino v. Italy" (№ 1) [ВП], №36813/97, пункт 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом ("Sika v. Slovaki", № 2132/02, пп. 24-27).

Положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено спосіб здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Зокрема, відповідно до частин першої, другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З системного аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України надає право суду, який ухвалив відповідне судове рішення, з метою забезпечення його належного виконання, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18 та від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.

Суд вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.

При цьому аналіз норми статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:

- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:

- загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,

- або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Крім цього у Рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення (загальновідомо, що "рішення суду не має значення, якщо воно не виконується"), запобігає можливому зловживанню з боку боржника (наприклад, у формі уникнення оперативного та повного виконання рішення), гарантує дотримання законності (як у вимогах стягувача, так і у діях боржника), а також підвищує довіру громадян до суду та держави, в цілому.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково за рахунок коштів Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 перебуває на стадії виконання, у рамках якого відповідачем вчиняються дії щодо його належного виконання.

Відповідно до наявної у матеріалах справи відповіді пенсійного органу від 24.04.2024 №2000-0902-7/67730, вбачається, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 у розмірі 82% від грошового забезпечення. З 01.04.2024 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. Різницю в пенсії, нараховану на виконання рішення суду за період з 01.01.2018 по 31.03.2024 буде виплачено у межах затверджених бюджетних призначень.

Відтак, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23 виконано відповідачем у частині здійснення перерахунку з 01.01.2018.

Суд бере до уваги, що у випадку надходження грошових коштів на рахунок відповідача за відповідним цільовим призначенням, Управління автоматизованим способом, пропорційно обсягу виділених з державного бюджету коштів та кількості отримувачів, здійснює розрахунок та виплату заборгованості.

Відтак, відповідач ГУ ПФ України в Харківській області вживав заходи у даній справі, а фактична невиплата заборгованості зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття.

Аналогічну позицію Верховний Суд України висловлював, зокрема, в ухвалі від 19.05.2015 у справі № 21-1044а15 та у постанові від 22.11.2016 у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 16.07.2018 у справі №811/1469/18, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та ухвалі від 23.01.2021 у справі №611/26/17.

Відповідно до статей 116, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує виконання законів України, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики та політики у сфері соціального захисту, розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади, видає в межах своєї компетенції постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Зазначені повноваження Уряду деталізовані у частині першій статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та полягають у забезпеченні проведення державної соціальної політики шляхом вжиття заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечення соціального захисту громадян; забезпеченні підготовки проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій; забезпеченні розробки та виконання державних програм соціальної допомоги, зокрема, особам з інвалідністю, пенсіонерам та інших непрацездатним і малозабезпеченим верствам населення.

Відповідно до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1) (зі змінами) (далі Порядок), кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №631 (зі змінами) передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду в сумі 360,0 млн грн. Станом на березень 2024 року забезпечено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили у період по 19.09.2020.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням вказаного рішення, оскільки такі заходи, навіть у випадку їх застосування, змін до бюджетного фінансування відповідача не призведуть.

Інші доводи заявника висновки суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Водночас суд звертає увагу на те, що ані мотивувальна, ані резолютивна частини рішення у даній справі не містять зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати пенсію позивачеві за період з 2024 року у розмірі 82% від грошового забезпечення. Також, рішення не містить зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію на майбутнє, як вказує позивач у заяві про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що питання про подальший перерахунок пенсії з 2024 року не було предметом розгляду у справі №520/8781/23, вказаний період не досліджувався судом, а тому дії ГУ ПФ України в Харківській області щодо перерахунку розміру пенсії за вказаний період можуть бути оскаржені позивачем у судовому порядку, шляхом подання відповідноїпозовної заяви.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем надано докази, що позивачеві проведено перерахунок пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно наявності правових підстав для накладення штрафу на начальника ГУ ПФ України в Харківській області за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №520/8781/23, суд зазначає наступне.

Верховний Суд в ухвалі від 31.01.2024 в адміністративній справі №560/1080/19 виклав наступну правову позицію щодо застосування на керівника органу пенсійного фонду штрафу за невиконання рішення суду за відсутності фінансування: "накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, можливе або у разі ненадання звіту на виконання ухвали суду, або ненадання доказів, які свідчать про невжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду з моменту останнього встановлення строку надання звіту суб`єкта владних повноважень".

З наданих до звіту про виконання рішення суду доказів встановлено, що керівник ГУ ПФ України в Харківській області вживав заходи на виділення коштів для виконання ухваленого на користь заявника судового рішення. Проте, фактична невиплата позивачу нарахованих сум пов`язана з встановленою Пенсійним фондом України черговістю виконання судових рішень в межах бюджетних асигнувань.

Таким чином, покладені судом зобов`язання на відповідача можуть бути виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому законом, та в межах повноважень ГУ ПФ України в Харківській області після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

Суд враховує, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду. Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи суд не вбачає наявності таких підстав.

Зазначені висновки узгоджуються в висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.04.2020 у справі №560/523/19.

Зважаючи на те, що у ході розгляду звіту на виконання судового рішення та наданих на його підтвердження доказів судом не встановлено бездіяльності з боку відповідача щодо навмисного невиконання рішення суду чи відсутності з боку керівника територіального органу пенсійного фонду належного контролю за виконанням покладених на орган функцій, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу на начальника ГУ ПФ України в Харківській області.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення у адміністративній справі №520/8781/23 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА