Справа № 200/2833/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2024 року Справа№200/2833/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач) та просить суд:

Визнати бездіяльність відповідача, щодо припинення виплати пенсії позивачу починаючи з 01.04.2024, протиправною.

Зобов`язати відповідача відновити позивачу виплату пенсії починаючи з 01.04.2024.

Позов мотивований тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2024 відповідач призупинив виплату пенсії не повідомивши про причини припинення. Вказану бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, оскільки це є порушенням конституційного права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 13.05.2024 відкрито спрощене провадження у справі (без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача звернув увагу, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у відповідача з дислокацією у м. Торецьк як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії проведена по 31.03.2024. Станом на 10.05.2024 інформація щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача до Головного управління не надходила. Таким чином, виплата пенсії проводилась як внутрішньо переміщеній особі. Зазначає, що до 31.03.2024 для пенсіонерів, які стали внутрішньо переміщеними особами до початку 24.02.2022, тривав процес проходження фізичної ідентифікації та необхідно було підтвердити свою особу. У березні термін виплати пенсії без проходження ідентифікації було завершено. Перелік підстав для припинення виплати пенсії встановлюється лише законом, проте такі підстави, можуть конкретизуватися для належного правозастосування у підзаконних нормативних актах. Наявність у пенсіонерів статусу внутрішньо переміщеної особи вимагає від пенсіонера, на відміну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, що не передбачені законами про пенсійне забезпечення, зокрема ідентифікацію особи, подання заяви про поновлення виплати пенсії, що була припинена органом Пенсійного фонду України без законних на те підстав. Звертає увагу, що необхідність та порядок фізичної ідентифікації особи є загальноприйнятою міжнародною практикою, мета якої є перевірка, чи дійсно особа, яка отримує кошти від держави, і чи отримує виплату саме та особа, якій вони були призначені. Отже, у зв`язку із непроходженням фізичної ідентифікації виплата пенсії позивачу була призупинена.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.09.2018 № 04.1413-вих.3872 про перебування (не перебування) на обліку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 24.09.2018 не перебуває на обліку в єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб в територіальному відділі по роботі з громадянами Лівобережного району Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради. Довідка № закрита в архів з ознакою «скасування довідок» 09.08.2018 згідно ст.12, п.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Як вбачається з листа Торецької МВА Бахмутського району Донецької області від 17.05.2024 № О-183, згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є довідка про взяття про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Інформація про внутрішньо переміщену особу включається до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Інформація про, ОСОБА_1 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня. З заявою про взяття на облік до Управління соціального захисту населення Торецької міської військової адміністрації ОСОБА_1 , не зверталась.

19.04.2024 позивач звернулась з заявою до відповідача через портал електронних послуг з приводу припинення пенсійних виплат.

08.05.2024ГУ ПФУ Донецької області надана відповідь №11828-10390/О-02/8-0500/24 на звернення позивача, де зазначено наступне.

Позивач перебуваєте на обліку в Головному управлінні, як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до електронної пенсійної справи має статус внутрішньо переміщеної особи.

За матеріалами електронної пенсійної справи з 01.05.2018 позивачу було призупинено виплату пенсії згідно із ст.12 Закону №1706. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі № 200/12275/19-а, яке набуло законної сили 27.08.2020 зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії з 01.05.2018. На виконання рішення суду позивачу проведено нарахування пенсії за період з 01.05.2018 по 30.09.2020, яка на теперішній час обліковується в Головному управлінні та включена до переліку отримувачів станом на 31.12.2021 та виплачується відповідно до Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165.

Обов`язок періодично (кожні три або шість місяців) проходити фізичну ідентифікацію в АТ «Ощадбанк» було визначено для осіб, які до 24.02.2022 набули статусу внутрішньо переміщеної особи відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Водночас, в період дії карантинних заходів з 12.03.2020 по 01.07.2023 така ідентифікація не проводилась.

Постановою Уряду від 08.08.2023 № 837 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 у № 1596 і від 05.11.2014 № 637» передбачено, що для отримання виплат у 2024 році особи із числа ВПО мають пройти ідентифікацію в АТ «Ощадбанк» або в органах Пенсійного фонду.

У зв`язку з тим, що до кінця березня 2024 року позивач не пройшла фізичну ідентифікацію, з квітня 2024 призупинено виплату пенсії. Виплата пенсії припиняється в автоматичному режимі, рішення про припинення виплати Головним управлінням не приймалось.

Одночасно позивачу запропоновано пройти фізичну ідентифікацію.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність не виплати відповідачем пенсії позивачу з 01.04.2024 з підстав, непроходження нею фізичної ідентифікації.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Право позивача на отримання пенсії, що відповідачем не заперечується, крім того судом встановлено, що позивач не має статусу внутрішньо переміщеної особи.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених ст. 49 Закону №1058-IV, перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.

Разом з цим, з матеріалів справи судом встановлено, що рішення про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01.04.2024 відповідачем не приймалося, що не відповідає вимогам наведеного вище законодавства.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлені.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження як приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.

Частиною 3 ст. 16 зазначеного Закону визначено, що за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо: 1) призначення (перерахунку) державної виплати; 2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; 3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; 4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Проте, Законом України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії також не встановлені.

В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася.

Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.

Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти, як на підставу припинення виплати пенсії є неприйнятним, оскільки суперечать ст. 49 Закону №1058-IV.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачу пенсію.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідачем не наведено доказів, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, навпаки матеріалами справи підтверджено відсутність такого статусу.

Суд наголошує увагу відповідача, що наявність такого статусу також не повинна створювати, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні пенсійних виплат, які призначені у зв`язку з трудовою діяльністю, і потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, які не передбачені законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

Верховний Суд України 06.10.2015 ухвалив постанову у справі №608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.07.2004 в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за ст.1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, встановив, що право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Припиненням виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, що передбачений законом, і з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2024 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (ч.3 ст.291 КАС України).

При цьому суд зазначає, що припинивши виплату пенсії позивачу, відповідач вчинив активні дії, через що позовна вимога про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача задоволенню не підлягає.

За приписами ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що відповідачем не доведена правомірність своїх дій у спірних правовідносинах, а тому, для ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2024. Відтак, з метою поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з дня припинення її виплати.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову відповідачем не надані, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші судові витрати до розподілу не заявлено.

Керуючись ст.9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії починаючи з 01.04.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн.20 коп.

Повний текст рішення складено 12.07.2024.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова