Справа № 560/10022/24
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 липня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати повідомлення про відмову у відстрочці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.07.2024 №129/8 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення щодо наданя відстрочки, передбачену пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до протоколу автоматизованого авторозподілу адміністративної справи від 09.07.2024 адміністративний позов (№560/10022/24) ОСОБА_1 переданий на розгляд головуючій судді Фелонюк Д.Л.

10 липня 2024 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представниця ОСОБА_1 просить заборонити вчиняти певні дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо направлення на огляд ВЛК, вручення мобілізаційного розпорядження з подальшим переміщення до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №560/10022/24 про що постановити окрему ухвалу.

Обґрунтовуючи вказану заяву зазначає, що предметом позову у справі №560/10022/24 є неправомірна відмова у відстрочці ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (у зв`язку із здійсненням постійного догляду за хворою матір`ю, яка за висновком ЛКК потребує постійного догляду). Вважає, що довів потребу постійного догляду за хворою матір`ю та підтвердив здійснення постійного догляду, шляхом призначення компенсації виконавчим комітетом Теофіопольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Однак, поки неправомірна відмова у відстрочці буде оскаржуватися в Хмельницькому окружному адміністративному суду та розглядатись протягом розумних строків існує ризик щодо ініціювання та направлення на огляд ВЛК та подальшої мобілізації, враховуючи абзац 2 пункту 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Просить задовольнити заяву.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява представниці ОСОБА_1 про забезпечення позову передана на розгляд головуючій судді Ковальчук О.К.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує таке.

В силу вимог частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що відповідні підстави і необхідність забезпечення позову повинні бути зазначені та обґрунтовані у заяві про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову представниця позивача посилається на ймовірний ризик щодо ініціювання на направлення позивача на огляд ВЛК та подальшої мобілізації.

Суд враховує, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При вирішенні заяви про забезпечення позову судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Існування заходів з призову, які побоюється позивач, останнім обґрунтоване з посиланнями на те, що після вручення повідомлення про відмову у відстрочці від 06.07.2024 №129/8 відповідачем можуть вживатися додаткові заходи щодо мобілізації. Водночас, сукупність вказаних обставин не дає достатніх підстав для висновку про те, що відповідач саме вживає заходів, спрямованих на мобілізацію позивача, як і не підтверджує факту того, що останній в подальшому буде призваний для проходження військової служби за мобілізацією.

Як наслідок, відсутні підстави і для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення зумовить незворотні зміни в правовому становищі позивача, оскільки не підтверджено достатню ймовірність існування ризику, в зв`язку з яким і мали б вживатися заходи забезпечення позову.

Право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначене статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та реалізовується в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Зокрема, пунктом 63 Порядку № 560 передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Тобто, сам факт прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у наданні відстрочки має наслідком направлення позивача на медичний огляд, а не, власне, самого призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Разом з тим, норми Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Порядку № 560 не обмежують позивача в можливості повторного звернення до відповідача із заявою та визначеним пакетом документів для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (з аналогічних чи інших підстав).

Таким чином, подані докази не підтверджуються доводи заявника про вірогідність набуття ним статусу військовослужбовця у зв`язку з призовом на військову службу та відправленням з РТЦК та СП у військову частину, а отже й факту очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам такими діями відповідача наразі судом не встановлено.

Інших доказів у розумінні статей 73, 76 КАС України на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, а також, що відновлення прав та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду надано не було.

Отже, станом на день постановлення цієї ухвали відсутні підстави для висновку щодо неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, як і неможливість відновлення таких прав в майбутньому. Тим більше, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №826/13306/18.

Наведені заявником доводи й аргументи не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає що підстави для забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представниці ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя О.К. Ковальчук