Справа № 400/4323/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/4323/24

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Каліча Євгена Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2024 року адвокат Каліч Є. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алли Вікторівни (далі приватний виконавець), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 01.04.2024 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 67417251 у розмірі 3000,00 грн;

- стягнути з приватного виконавця сплачені позивачем 3000,00 грн додаткових витрат у виконавчому провадженні № 67417251.

Обґрунтовуючи вимоги адвокат пояснив, що постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження не відповідає приписам пунктів 1 та 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5

Указаними нормами встановлено, якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону, виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Водночас, як стверджує адвокат, спірна постанова не містить жодних розрахунків, калькуляцій щодо витрат виконавчого провадження із зазначенням їх обсягу та розміру усіх складових.

На підтвердження таких доводів, представник позивача покликається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.06.2022 (справа №640/4440/21), про те, що мотивувальна частина постанови про стягнення витрат виконавчого провадження повинна містити детальний розрахунок здійснених витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Також адвокат вважає, оскільки спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню, його довіритель має право на стягнення з приватного виконавця сплачені кошти в сумі 3000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави звільнення боржника від обов`язку відшкодувати приватному виконавцю понесені ним витрати виконавчого провадження.

У свою чергу, на думку суду першої інстанції, відповідач довів правомірність своїх дій щодо прийняття спірної постанови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, адвокат Каліч Є. А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Мотиви апеляційної скарги є аналогічними мотивам позовної заяви.

Тобто, адвокат продовжує наполягати на тому, що спірна постанова має містити детальний розрахунок здійснених додаткових витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми додаткових витрат виконавчого провадження.

Також указує на те, що суд першої інстанції проігнорував висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 (справа №640/4440/21).

У відзиві на апеляцію приватний виконавець наголошує, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Головною тезою відзиву є те, що підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому боржник повинен відшкодувати відповідні витрати приватному виконавцю.

Також відповідачка посилається на те, що розмір фактично понесених витрат виконавчого провадження №67417251 підтверджується калькуляцією витрат виконавчого провадження, документами про вартість товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Позивач та його представник в судове засіданні суду апеляційної інстанції не з`явилися, адвокат подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання.

У зв`язку з цим, справа, відповідно до статті 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. перебувало виконавче провадження № 67417251 з примусового виконання виконавчого напису № 23253 від 20.08.2021, виданого приватним нотаріусом КМНО Бригіда В. О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 10 405,63 грн.

06.11.2021 відповідач виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1040,56 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.

29.03.2024 на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти у сумі 12 780,17 грн від боржника на погашення заборгованості у ВП № 67417251.

01.04.2024 на підставі фактичного повного виконання рішення, приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також, 01.04.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. винесла постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з даною постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, адвокат Каліч Є. А., в інтересах ОСОБА_1 оскаржив її у судовому порядку.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з частини 3 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» передбачені такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення документів виконавчого провадження (папір, копіювання, друк документів, канцтовари); пересилання документів виконавчого провадження (конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового зв`язку); послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій (експертів, спеціалістів, зберігачів, перекладачів, суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій); послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

Приписами пунктів 1 та 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження». Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Колегією суддів встановлено, що 01.04.2024 приватний виконавець приняв постанову у виконавчому провадженні № 67417251 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, де вказано, що загальна сума таких витрат складає 3000 грн.

При цьому, вказані витрати, останнім, у цій постанові не обґрунтовані, тобто не зазначені розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що мотивувальна частина постанови повинна містити детальний розрахунок здійснених витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 червня 2022 року (справа № 640/4440/21), де указав про обов`язок приватного виконавця зазначати у постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження розрахунок здійснених витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Доводи приватного виконавця про те, що підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем не спростовують висновок суду апеляційної інстанції про необхідність навести у відповідній постанові детальний розрахунок здійснених витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Посилання приватного виконавця на калькуляцію витрат виконавчого провадження також не приймається колегією суддів, оскільки це не спростовує вказаний висновок Верховного Суду про обов`язок приватного виконавця зазначати саме у постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження розрахунок здійснених витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 01.04.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

Позовна вимога про стягнення з приватного виконавця надмірно сплачених коштів, на думку колегії суддів, є передчасною, оскільки в результаті скасування спірної постанови приватний виконавець, на підставі заяви боржника, повинен повернути йому кошти, оплата яких за рішенням суду була визнана незаконною.

Із сказаного вище випливає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, в частині визнання протиправною та скасування спірної постанови, неправильно застосував норми матеріального права, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а тому наявні підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю першої групи та звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 287, 308, 311, 315, 317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Каліча Євгена Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 67417251 від 01.04.2024 у сумі 3000,00 грн.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.07.2024.