Справа № 520/2024/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 р. Справа № 520/2024/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 21.03.24 по справі № 520/2024/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, (далі за текстом ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) від 14 грудня 2023 року №66 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років з 18 січня 2023 року відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 по справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16) та з урахуванням норм підпункту 14-6.2. пункту 14-6. розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058- IV.

- стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про неправомірність відмови ГУ ПФУ у Запорізькій області у призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788ХІІ (далі по тексту Закон № 1788ХІІ) у редакції, чинній до внесення змін Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII (далі Закон № 213VIII), Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911VIII (далі Закон № 911VIII), оскільки на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (12.12.2023) пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, а відтак, враховуючи те, що ОСОБА_1 має спеціальний страховий стаж 33 роки 7 місяців 16 днів, пенсійним органом безпідставно відмовлено у призначенні пенсії.

Обираючи належний та ефективний спосіб вважала за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.12.2023 № 66, а також зобов`язати відповідача призначити з 18.01.2023 позивачу пенсію за вислугу років.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 у справі № 520/2024/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, 69005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 у справі № 520/2024/24 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача на користь апелянта судові витрат по справі судового збору у розмірі 1816,80 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що положення ст. 55 Закону № 1788ХІІ зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII (який набрав чинності 01.04.2015) та № 911VIII (який набрав чинності 01.01.2016) було визнано неконституційними, тобто такими, що з 04.06.2019 втратили чинність, а відтак, при призначенні пенсії за вислугу років органи Пенсійного фонду України повинні були керуватись положеннями, що діяли до прийняття таких змін, а саме станом на 31.03.2015. Так, з огляду на те, що на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії (12.12.2023) п. «е» ст. 55 Закону № 1788ХІІ визначав, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, визначеним Кабінетом Міністрів України, в той час як позивач має спеціальний стаж 26 років 1 місяць 25 днів, стверджувала про наявність в неї права на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.12.2023 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи вік 50 років 4 місяця 13 днів та спеціальний страховий стаж 33 роки 7 місяців 16 днів звернулася через свій особистий електронний кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою (№ звернення 475) від 12.12.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та доданими до неї усіма необхідними документами у відповідності до п.2.1., 2.4. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Заява Позивачки була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області. Прийняте рішення вказаним органом було доведене до відома позивача шляхом його розміщення в особистому кабінеті позивача на веб-порталі Пенсійного фонду України.

Так, 16.12.2023 позивач отримала в своєму особистому електронному кабінеті в розділі "Мої звернення" на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України Рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - Відповідач) від 14 грудня 2023 року № 66, яким було вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 за відсутності необхідного стажу 26 років 6 місяців.

Страховий стаж заявника становить 33 роки 7 місяців 17 днів. Стаж за вислугою років станом на 10.10.2017 становить 26 років 1 місяць 25 днів".

Позивач не згодна зі вказаним рішенням, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_1 не має необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, дійшов висновку про відсутність законних підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV з урахуванням вимог п."е" ст. 55 Закону № 1788.

Крім того, врахувавши положення Закону № 1058-ІV, за змістом яких у разі несплати страхових внесків (відсутності даних) періоди роботи після 01.01.2004 не зараховуються до страхового стажу, а заробітна плата не враховується при обчисленні пенсії, дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу та стажу за вислугою років періоду роботи позивача з 01.06.2022 по 17.01.2023.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі по тексту Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 було внесено зміни, відповідно до якого пункт "е" вказаної статті має наступний зміст:

Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII.

Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, положення Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Таким чином, стаття 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України № 213-VIII та № 911-VIII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Отже, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років незалежно від віку необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах зазначених у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Так, колегія суддів зазначає, що посада старшої медичної сестри в Куп`янській міській центральній лікарні, яку займала позивач, входить до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909.

Колегією суддів встановлено, що відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, ГУ ПФУ в Запорізькій області послалося лише на недостатність у ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, зокрема, який повинен дорівнювати 26 років 6 місяців.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ у зв`язку з внесенням змін до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV, останній викладено у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

З наведеного слідує, що з урахуванням положень п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років відповідно до положень пункту е статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 колегією суддів встановлено, що позивач з 01.08.1991 по 14.03.1994 працювала медичною сестрою операційного відділення в Харківській лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. професора Мещанікова;

- з 01.04.1994 прийнята на посаду медичної сестри операційного блока в Куп`янську центральну районну лікарню;

- 19.05.1997 переведена медичної сестри операційної відділу переливання крові;

- 01.01.2003 Куп`янську центральну районну лікарню реорганізовано в Куп`янську центральну районну лікарню;

- 01.09.2005 відділення переливання крові перейменовано у відділення трансфузіології;

- 01.07.2018 комунальний заклад охорони здоров`я «Куп`янська центральна міська лікарня» реорганізована шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство «Куп`янська центральна міська лікарня» Куп`янської міської ради Харківської області;

- 31.12.2018 звільнена із займаної посади у зв`язку із переведенням в Комунальне некомерційне підприємство «КМО»;

- 01.01.2019 прийнята на посаду сестри медичної старшої відділення трансфузіології в порядку переведення;

- 17.01.2023 звільнена із займаної посади за п. 83 ч. 1 ст. 36 КЗпП.

Вказані обставини також підтверджуються копіями довідок № 1168-01 від 15.11.2023, від 30.10.2017 № 565/03-к, № 1164-01 від 15.11.2023 та № 1165-01 від 15.11.2023.

Отже, згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , станом на 11 жовтня 2017 року, спеціальний стаж ОСОБА_1 , як працівника системи охорони здоров`я, у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції до 01.04.2015 становить 26 років 1 місяць 25 днів, тобто перевищує необхідні станом на 11 жовтня 2017 року 25 років, однак відповідачем вказаних обставин не враховано та протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Запорізькій області від 14.12.2023 № 66 та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів враховує, що дійшовши висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років станом на момент звернення позивача із заявою, судом першої інстанції не застосовано до спірних відносин положення п. 2-1 та п. 16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, за якими пенсія за вислугу років відповідно до положень пункту е статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року, а також не встановлено фактичні обставини у справі, зокрема того, що станом на 11.10.2017 ОСОБА_1 вже мала необхідний спеціальний стаж, який давав їй право на призначення пенсії за вислугу років, що, в свою чергу, призвело до хибних висновків про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

За правилами статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Водночас, постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, єдиним органом до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права, зокрема, на призначення пенсії за вислугу років є територіальний орган Пенсійного фонду до якого особа звернулася з відповідною заявою. При цьому, за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

Колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення від 14 грудня 2023 року № 66 прийняте відповідачем без урахування висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 у справі № 2-р/2019, що свідчить про те, що ГУ ПФУ у Запорізькій області відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, не надало належної оцінки документам, доданим до заяви та не вмотивувало своє рішення належним чином. При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно орган Пенсійного фонду.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання ГУПФУ у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту е статті 55 Закону 1788-ХІІ з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлено фактичних обставин справи, не надано жодної оцінки доводам позивача, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до наявної в матеріалах справи платіжної інструкції № 0.0..1 від 08.01.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 12.04.2024 № 0.0..1 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 коп.

Отже, враховуючи вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції, відповідно до частин 3, 6 статті 139 КАС України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн, та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 по справі № 520/2024/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) від 14 грудня 2023 року № 66.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту е статті 55 Закону 1788-ХІІ з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в загальному розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн, 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді І.С. Чалий С.П. Жигилій