Справа № 160/29833/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/29833/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (головуючий суддя Е.О. Юрков)

у справі №160/29833/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3.5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повернути стягнуті кошти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), підставою стягнення яких був наказ командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пунктом 3.5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 безпідставно застосовано стягнення з лейтенанта ОСОБА_1 збитків державі в розмірі 37 853,94 грн. Позивач зазначає, що під час проведення службового розслідування не були враховані пояснення військовослужбовців. Окрім того, існує помилка в нарахуванні коштів, яке відображене в Додатку 7.3.8 Акту службового розслідування, а саме: розрахунок коштів суми стягнення з посадової особи за період переплати з вини посадової особи. Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.01.2023 №31 позивача виключено з списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , тому командир військової частини НОМЕР_2 не мав право накладати на позивача дисциплінарне стягнення та не мав права призначати службове розслідування і притягати військовослужбовця до юридичної відповідальності. На момент проведення службового розслідування позивача та жодного іншого військовослужбовця не ознайомлено зі своїми правами та обов`язками, визначеними пунктом 3 Розділу IV Порядку №608, що в свою чергу призвело до порушень з боку посадової особи вимог статті 57 Конституції України.

Ухвалою суду від 22.12.2023 залучено до участі у справі №160/29833/23 в якості співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позов задоволено.

Суд за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, адже оскаржуваний пункт 3.5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості та права особи на участь у процесі прийняття рішень.

Суд виходив з того, що військовою частиною НОМЕР_2 не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, з приводу яких призначалось службове розслідування відносно позивача. Матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого позивачем дисциплінарного проступку мали місце, встановлені повно і всебічно, що, в свою чергу, не може зумовити настання правомірних наслідків.

Також суд зазначив, що військовою частиною НОМЕР_2 не надано належного обрахунку суми нанесених позивачем збитків державі в розмірі 37 853,94 грн., тоді як сума переплат військовослужбовцям, які здійснили нез`явлення до військової частини після проходження лікування, а саме: солдату ОСОБА_2 , солдату ОСОБА_3 , молодшому сержанту ОСОБА_4 становить 120 093,69 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалене за неповним з`ясуванням обставин, що мали значення для справи.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином зміст наказу від 22.07.2023 №369.

Так, у витязі з вказаного наказу, що був наданий позивачем, двічі зазначається пункт 3. Щоб переконатися, що дійсно мала місце проста описка в нумерації пунктів, слід було отримати витяг з наказу від особи, яка мала його в своєму розпорядженні У заяві, поданій 23.01.2024, представник ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що у зв`язку з розформуванням в/ч НОМЕР_2 документи вказаної частини в повному обсязі були передані до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. З метою з`ясування обставин справи було запропоновано зробити запит до архіву. Але суд в межах розгляду справи №160/29833/23 документи не витребував з архівної установи й обмежився наданими позивачем.

Також, згідно пп. 3.5 п.3 наказу від 22.07.2023 №369 командира військової частини НОМЕР_2 вирішено направити клопотання командирам військових частин за поточним місцем проходження служби колишніх посадових осіб в/ч НОМЕР_2 , в тому числі, позивача щодо прийняття рішення про притягнення до матеріальної відповідальності за нанесені державі збитки для вирішення питання про стягнення з позивача та відшкодування збитків державі в розмірі 37853,94 грн. Тобто, як зазначає скаржник, згідно з оскарженим пунктом наказу стягнення збитків безпосередньо на позивача не покладалося, натомість вирішення цього питання передавалося до військових частин за поточним місцем проходження служби. За наведених обставин, наказ №369 не міг виступати підставою для стягнення з позивача грошових коштів, грошові кошти могли бути стягнуті лише в разі прийняття військовою частиною, в яку було переведено позивача, про стягнення з позивача та відшкодування збитків державі.

Крім того, скаржник вважає, що ухвалюючи рішення про обов`язок повернути позивачеві стягнуті з нього грошові кошти, судом не досліджено питання, чи взагалі мало місце стягнення (утримання) з позивача грошових коштів на виконання пп.3.5 п.3 наказу №369.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Представник військової частини НОМЕР_1 подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Військовою частиною НОМЕР_1 подані додаткові докази: звіт про здійснені відрахування та виплати та письмові пояснення, в яких відповідач підтримує вимоги апеляційної скарги, зазначає, що 17.08.2023 до військової частини НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшли копії матеріалів службового розслідування, зокрема, витяг з книги грошових стягнень та нарахувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та акт приймання-передачі заборгованості №6/3/845 від 03.08.2023, які стали підставою для утримання коштів з грошового забезпечення позивача. Військова частина НОМЕР_1 вважає безпідставними посилання позивача на неправомірність дій в/ч НОМЕР_1 в частині прийняття спірного наказу до виконання, оскільки на момент отримання військовою частиною НОМЕР_1 документів щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів в рахунок завданих державі збитків, наказ командира, який став підставою для їх видачі, був чинним та не скасований у встановленому законом порядку. Також відповідач вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повернути кошти, підставою стягнення яких є наказ командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 року №369, є, оскільки дії в/ч НОМЕР_1 з утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 є правомірними, а у разі можливого задоволення позову (скасуванні спірного наказу) такі кошти відповідно до вимог ч.3 ст.14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підлягають поверненню особі в позасудовому порядку, про що видається відповідний наказ.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 є учасником бойових дій.

Наказом командира військовій частині НОМЕР_2 №17 від 30.06.2022, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 24 червня 2022 року №200-РС па посаду командира кулеметного взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 з 30 червня 2022 року, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та з 01 липня 2022 року включено до всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу командира військовій частині НОМЕР_2 №31 від 31.01.2023 лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) від 25.01.2023 №31 заступником командира навчальної роти з морально-психологічного забезпечення навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 31 січня 2023 року справи та посаду здав та вибув для подальшого проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2023 №34 військовослужбовця за призовом по мобілізації лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військами оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) 25.01.2023 №31 на посаду заступника командира 2 начальної роти з морально-психологічного забезпечення 2 навчального батальйону, який прибув із військової частини НОМЕР_2 , з 01 лютого 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №461/АГД від 27.06.2023 призначене службове розслідування з метою виявлення винних посадових осіб та притягнення їх до матеріальної відповідальності за збитки перед державою, які виникли внаслідок несвоєчасного подання військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину НОМЕР_2 за період з 10.08.2022 по 27.06.2023.

За результатами проведеного службового розслідування складений акт службового розслідування від 22.07.2023, за змістом якого встановлено наступні обставини.

Помічником командира з фінансово-економічної роботи - начальником служби військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_5 подано рапорт вх.№2578 від 18.05.2023 та рапорт вх.№3008 від 13.06.2023 про виявлення заборгованості перед державою по військовослужбовцям, які не повернулись із самовільного залишення військової частини.

При з`ясуванні обставин, які призвели до виникнення збитків перед державою внаслідок несвоєчасного подання рапортів посадовими особами військової частини НОМЕР_2 про військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину за період 10.08.2022 по 27.06.2023, встановлено, що мали місце факти, коли командири підрозділів несвоєчасно подавали до стройової частини рапорти про самовільне залишення військовослужбовцями військової частини, внаслідок чого не видавалися відповідні накази і нарахування та виплати грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди не призупинялися. А коли командири підрозділів подавали вчасно до стройової частини рапорти про самовільне залишення військовослужбовцями військової частини, стройова частина вказувала факт самовільного залишення частини та зняття зі всіх видів забезпечення через деякий час з затримкою. Також були виявлені випадки, коли зв`язок з військовослужбовцями зникав після вибуття їх на лікування, а відповідні рапорти від начальника медичної служби - начальника медичного пункту до стройової частини надходили з великим запізненням. Звірку по направленим на лікування або ВЛК військовослужбовцям начальник медичної служби-начальник медичного пункту капітан ОСОБА_6 не проводив. Був відсутній контроль за військовослужбовцями, які були направлені для проходження ВЛК з боку ротних медиків, заступників командирів рот з МПЗ. Були відсутні якісні звірки по обліку особового складу з боку старшого помічника начальника штабу, мали місце випадки, коли командир підрозділу повернувшись з зони ведення бойових дій подавав рапорт про самовільне залишення частини військовослужбовця, а стройова видавала наказ з величезним (до 2 місяців) запізненням, з боку начальника штабу був недостатній контроль за роботою стройової частини. Заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення проявив бездіяльність та своєчасно не подав даних військовослужбовців, які самовільно залишили частину для внесення їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Все вищевказане призвело до безпідставного нарахування та виплат грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди фінансово-економічною службою і, як наслідок, появи збитків перед державою. Тобто причиною правопорушення стало неякісне ведення обліку особового складу посадовими особами військової частини.

Таким чином, в ході проведення службового розслідування встановлено, що в результаті неякісного обліку особового складу військової частини було надлишково виплачене грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди 32 військовослужбовцям на загальну суму 1 345 451,43 грн.

Рекомендовано виявити винних у бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_2 та притягти до матеріальної відповідальності пропорційно ступеню їх вини на суму збитків завданих державі.

Відомості про осіб, які в різний проміжок часу самовільно залишили частину, але продовжували отримувати грошове забезпечення та одноразову грошову винагороду через несвоєчасність видання наказу про призупинення нарахувань та зняття з інших видів забезпечення, наведений в таблиці 1 Акту.

Також розслідуванням встановлено перелік посадових осіб, причетних до вчинення правопорушення, які спричинили збитки державі в розмірі 1 345 451,43 грн., до числа яких включено тимчасово виконуючого обов`язки командира на посаді з 08.08.2022 (наказ №98 від 08.09.2022), командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 5.8 Акту службового розслідування виявлено порушення з боку тимчасово виконуючого обов`язки командира на посаді з 08.08.2022 (наказ №98 від 08.09.2022), командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 на посаді з 22.10.2022 (наказ №144 від 22.10.2022) по 30.01.2023 (наказ №31 від 31.01.2023) стосовно вимог статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, яка передбачає що командир роти зобов`язаний проводити огляд та інструктувати військовослужбовців роти перед їх відпусткою, відрядженням і контролювати їх повернення; вести облік особового складу роти, знати чисельність (наявність та відсутність) особового складу за списком; один раз на місяць звіряти дані ротного обліку особового складу з обліковими даними військової частини.

Лейтенант ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок стосовно обліку особового складу і не подавав вчасно рапорти про неповернення з лікування трьох військовослужбовців. Наприклад, молодший сержант ОСОБА_4 з 10.08.2022 самовільно залишив частину, а рапорт про відсутність військовослужбовця лейтенант ОСОБА_1 подав 15.10.2022 з затримкою більше ніж на 2 місяці. Солдат ОСОБА_3 самовільно залишив частину з 11.11.2022, а рапорт про відсутність військовослужбовця лейтенант ОСОБА_1 подав 29.11.2022 через 18 днів. Солдат ОСОБА_2 самовільно залишив частину з 24.11.2022, а рапорт про відсутність військовослужбовця лейтенант ОСОБА_1 подав 29.11.2022 з затримкою 5 днів. Все це призвело до неправомірного нарахування і виплати грошового забезпечення та одноразовою грошової винагороди в сумі 120 093,69 грн.

Згідно п.6.8 Акту службового розслідування в ході проведення службового розслідування встановлено бездіяльність з боку командира роти лейтенанта ОСОБА_1 стосовно недотримання вимог керівних документів, що призвело до випадків переплат військовослужбовцям, які мали повернутися з лікування, але не повернулись і продовжували отримувати всі види грошового забезпечення. В зв`язку з цим була здійснена переплата вказаним військовослужбовцям.

У зв`язку з цим п. 7.3 Акту службового розслідування запропоновано притягнути до матеріальної відповідальності наступних посадових осіб: пп. 7.3.8 акту - за бездіяльність та порушення вимог статті 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України для вирішення питання про стягнення з лейтенанта ОСОБА_1 та відшкодування збитків державі в розмірі 37 853, 94 грн. направити матеріали розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 відповідно до Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Додаток 7.3.8. Помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби клопотати в ІНФОРМАЦІЯ_6 про внесення до книги обліку нестач ІНФОРМАЦІЯ_3 суму 37 853,94 грн. за фінансово-економічною службою.

На підставі висновків цього Акту розслідування командиром військової частини НОМЕР_2 виданий наказ від 22.07.2023 №369 «Про результати службового розслідування» (копія міститься в матеріалах справи), яким з метою відшкодування збитків державі, заподіяних невиконанням, неналежним виконанням посадовими особами обов`язків згідно ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», вирішено: п.2.8 за бездіяльність та порушення вимог статті 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України для вирішення питання про стягнення з лейтенанта ОСОБА_1 та відшкодування збитків державі в розмірі 37 853, 94 грн. направити матеріали розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 відповідно до Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби клопотати в ІНФОРМАЦІЯ_6 про внесення до книги обліку нестач ІНФОРМАЦІЯ_3 суму 37853,94 грн. за фінансово-економічною службою.

В той же час, із тексту витягу з означеного наказу від 22.07.2023 №369 «Про результати службового розслідування», який доданий позивачем до позовної заяви, вбачається, що вказаний вище висновок військової частини міститься в пункті 3.5 наказу від 22.07.2023 №369.

Встановлені обставини не впливають на суть спірних правовідносин і висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про визнання протиправним і скасування цього пункту наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 в частині надання вказівки направити матеріали службового розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 щодо відшкодування збитків державі в розмірі 37 853, 94 грн.

З приводу висновків суду першої інстанції, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

В спірному випадку на час виникнення спірних правовідносин позивач перебував на посаді командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ст.112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний, зокрема: підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; знати військове звання, прізвище, строк служби, посаду чи спеціальність, родинний стан, ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця роти (корабля), постійно проводити з ними індивідуально-виховну роботу; вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти (корабля), знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначені Законом України «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV.

Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX.

За визначенням в ст.1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Статтею 5 Закону №160-ІХ передбачена обмежена матеріальна відповідальність, суть якої полягає в тому, особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Повна та підвищена матеріальна відповідальність передбачена статтею 6 Закону №160-ІХ.

Відповідно до ст.8 Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

За правилами ст.10 Закону №160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Статтею 11 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Відповідно до п.7 розділу I Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №608).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (пункт 3 розділу III Порядку №608).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1, 6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

В спірному випадку, як встановлено судом вище, службове розслідування проведено військовою частиною НОМЕР_2 (акт від 22.07.2023) із прийняттям наказу «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 № 369, в тому числі, стосовно позивача, після переведення позивача з в/ч НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 (наказ командира військовій частині НОМЕР_2 №31 від 31.01.2023).

Підставою для висновку про спричинення збитків державі, в тому числі позивачем, стали висновки службового розслідування в/ч НОМЕР_2 , зафіксовані в акті від 22.07.2023, про безпідставне нарахування та виплату грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди фінансово-економічною службою військовослужбовцям, які самовільно покинули місце служби або несвоєчасно повернулись до місця служби.

Причина неякісне ведення обліку особового складу посадовими особами військової частини, в тому числі, позивачем. Суть виявленого порушення позивачем ст.112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України полягає в тому, що позивач не виконав свій обов`язок стосовно обліку особового складу і не подав вчасно рапорти про неповернення з лікування трьох військовослужбовців.

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що під час службового розслідування військовою частиною НОМЕР_2 направлений запит до військової частини НОМЕР_1 за місцем служби позивача вих. 3629 від 08.07.2023 на отримання пояснень військовослужбовців, щодо яких проводилось службове розслідування.

14.07.2023 у позивача заступником командира 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 відібрані пояснення, згідно яких ОСОБА_1 з 21.10.2022 по 23.01.2023 перебував на посаді командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 та виконував бойові завдання в складі свого та зведеного підрозділу у визначених районах ведення бойових дій.

Щодо самовільного залишення військової частини стрільця 1 стрілецької роти 2 взводу 3 відділення солдата ОСОБА_3 позивач зазначив, згідно пункту 1 статті 260 Статуту внутрішньої служби ЗС України за висновком начальника медичної служби старшим лейтенантом ОСОБА_6 солдат ОСОБА_3 направлений поза розташування військової частини до шпиталю для проходження ВЛК, проте на зв`язок військовослужбовець не виходив. Позивач звертався до посадових осіб військової частини, щоб дізнатись інформацію про місцерозташування. Лише 29.11.2022 начальник мед служби капітан ОСОБА_6 надав інформацію, що з 09.11.2022 даний військовослужбовець покинув територію лікувального закладу. Згідно ст. 87-1 Статуту внутрішньої служби ЗС України начальник медичного пункту має знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати. Згідно ст. 262 Статуту внутрішньої служби ЗС України начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. Відповіді, як позивачу відомо, не було. Після отримання даної інформації позивач подав рапорт про самовільне залишення військової частини, де вказав всі дані (а саме: СЗЧ з 09.11.2022).

Про нарахування ОСОБА_3 надлишкових виплат позивач вказав таке: так як стройова частина не робила наказ на виплати і робить його в поточному місяці за минулий, тобто наказ на виплати грошового забезпечення за листопад 2022 року та винагороди за листопад 2022 року робився в грудні, а станом на 1 грудня 2022 року було відомо про СЗЧ солдата ОСОБА_3 , то стройова частина даного військовослужбовця не мала включати в наказ на виплати грошової винагороди та мали передати інформацію у фінансову службу про призупинення всіх виплат цьому військовослужбовцю. Чому фінансова частина не призупинила виплати солдату ОСОБА_3 позивачу невідомо.

Стосовно молодшого сержанта 1 стрілецької роти 2 взводу командира 1 відділення ОСОБА_4 позивач пояснив таке: станом на 07.08.2022 коли він був направлений на лікування, позивач займав посаду командира кулеметного взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 . Згідно пункту 1 статті 260 Статуту внутрішньої служби ЗС України за висновком начальника медичної служби старшим лейтенантом ОСОБА_6 молодший сержант ОСОБА_4 був направлений на стаціонарне лікування поза розташування військової частини до шпиталю місто Дніпро. Даний військовослужбовець, перебуваючи в шпиталі, на зв`язок з командуванням роти не виходив. При неодноразових спробах уточнити інформацію у начальника медичної служби про місцезнаходження даного військовослужбовця, позивач отримував відповідь, що він перебуває на лікуванні. 15.10.2022 позивачу надійшла інформація від начальника медичного пункту старшого лейтенанта ОСОБА_6 , що даного військовослужбовця в шпиталі немає. Згідно статті 87-1 Статуту внутрішньої служби ЗС України начальник медичного пункту має знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати. Згідно статті 262 Статуту внутрішньої служби ЗС України начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. Відповіді, як позивачу відомо, не було. Так як позивачу не повідомили, з якого числа молодший сержант ОСОБА_4 відсутній у шпиталі, тому 15.10.2022 позивач подав рапорт на ім`я командира батальйону військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_8 що до його відсутності у шпиталі та в районі зосередження батальйону.

Стосовно самовільного залишення частини стрільця-санітара 1 стрілецької роти 2 взводу 3 відділення солдата ОСОБА_2 позивач пояснив, що даний військовослужбовець перебував на лікуванні в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні А4615 з 25.10.2022. Управління роти підтримувало зв`язок з даним військовослужбовцем, проте за інформацією, що нам надав солдат ОСОБА_2 в телефонній розмові з його слів стало відомо, що він в лікарні не перебуває з вчорашнього дня та не може приїхати, через те що у нього зламаний автомобіль. Відразу після цієї розмови позивач повідомив штаб батальйону рапортом від 29.11.2022 щодо його відсутності в підрозділі. Перевірити місцезнаходження даного військовослужбовця в шпиталі позивач не мав можливості, так як виконував бойове завдання в складі підрозділу.

Про нарахування грошових виплат позивач зазначив, що стройова частина робила наказ на виплату грошового забезпечення та винагороди за листопад 2022 року в грудні. Станом на 1 грудня 2022 року про самовільне залишення військової частини солдата ОСОБА_2 управлінню військової частини було відомо. Чому подали даного військовослужбовця в наказ позивачу невідомо.

Як зазначено позивачем, не спростовано відповідачами, за допомогою фельд`єгерсько-поштової служби (військова пошта), за реєстром №109 від 24.07.2023 пояснення позивача відправлені за супроводом №311 від 22.07.2023, тобто вже після складення акту службового розслідування від 22.07.2023.

Отже, надані позивачем пояснення не були враховані під час проведення службового розслідування, що підтверджується і самим змістом акту службового розслідування від 22.07.2023.

Посилаючись в акті службового розслідування та в наказі про результати службового розслідування від 22.07.2023 №369 на обставини щодо неповернення зазначених вище військовослужбовців після лікування до військової частини (місця проходження служби) і виплати їм за цей час грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди, з чим військова частина пов`язує факт спричинення позивачем збитків перед державою, військова частина НОМЕР_2 в той же час не встановила і не підтвердила належними доказами наявність встановлених ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ умов притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Не врахувавши подані позивачем пояснення, не перевіривши та не надавши оцінку наведеним позивачем обставинам, військова частина НОМЕР_2 позбавила можливості позивача реалізувати свої права як військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, та не вжила всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, з приводу яких призначалось службове розслідування, зокрема, відносно позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що надані суду матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати про допущені позивачем бездіяльність та порушення ст.112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ і, як наслідок спричинення збитків перед державою.

Також суд вважає слушним посилання позивача на ч.1 ст.262 Статуту внутрішньої служби ЗС України, згідно якої начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Отже, висновки проведеного військовою частиною НОМЕР_2 службового розслідування не можна вважати такими, що відповідають фактичним, дійсним, обставинам справи.

З приводу стягнення військовою частиною з позивача коштів, судом з`ясовано, що 17.08.2023 копії матеріалів службового розслідування направлені ІНФОРМАЦІЯ_6 до військової частини НОМЕР_1 , зокрема, витяг з книги грошових стягнень та нарахувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та акт приймання-передачі заборгованості №6/3/845 від 03.08.2023, які стали підставою для утримання коштів з грошового забезпечення позивача.

Згідно поданого в/ч НОМЕР_1 суду апеляційної інстанції звіту від 12.06.2024 №1746 про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_1 за актом №6/3/845 від 03.08.2023 сума збитків складає 37853,94 грн. Вказана сума утримана з грошового забезпечення ОСОБА_1 щомісячно протягом вересня 2023 року березня 2024 року.

За поясненнями в/ч НОМЕР_1 наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2023 №369 прийнятий до виконання як рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів в рахунок завданих державі збитків.

Втім, відповідно до змісту наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2023 №369 в його оскаржуваній частині військовою частиною НОМЕР_2 вирішено направити матеріали розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 для вирішення питання про стягнення з лейтенанта ОСОБА_1 та відшкодування збитків державі в розмірі 37853,94 грн.

Разом з тим, за наведеного вище правового регулювання в контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що фактично стягнення з позивача грошових коштів відбулось не на визначеній законом підставі, оскільки за прямою нормою ч.3 ст.11 Закону №160-ІХ командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обгрунтованими, такими, що підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне за своєю суттю рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №160/29833/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко