Справа № 203/1511/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 203/1511/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року (суддя Цитульський В.І., повне судове рішення складено 15 травня 2024 року) в справі № 203/1511/24 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради (далі - адмінкомісія), виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі - виконком) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №05/927 від 06 березня 2024 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року позов задоволено, скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради №05/927 від 06 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення, провадження в адміністративній справі закрите.

В апеляційній скарзі відповідач виконком просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що належним відповідачем є виконком, а не адмінкомісія, а судом першої інстанції не вирішено питання про належного відповідача.

Відповідно до пунктів 19.2.19, 19.2.20 Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міськради від 27 листопада 2013 року № 44/43, забороняється розташування рекламних засобів, зокрема, виносних рекламних засобів; забороняється розміщення друкованої реклами, рекламно-інформаційних табличок, нанесення інформації шляхом фарбування тощо безпосередньо на зовнішній поверхні будинків, будівель, споруд (у томі числі на зовнішньому та внутрішньому боці скла віком і дверей), на парканах, огорожах, парапетах, електроопорах, світлофорних об`єктах, деревах, поверхні проїзних частин і тротуарів. Тому є обґрунтованим накладення на позивача адміністративного стягнення.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушенням серії ВАД №380488 10 січня 2024 року ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Титова, 13, на пішохідній зоні встановив рекламу релігійних курсів, чим порушив Правила благоустрою територіальної міста Дніпро, затверджених рішенням Дніпровської міської ради від 27 листопада 2013 року №44/43 та ст. 152 КУпАП.

На підставі зазначеного протоколу серії ВАД №380488 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської місткої ради 10 січня 2024 року ухвалена постанова №05/927 від 06 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не надано доказів вчинення вказаного адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова також не містить посилань на докази, що підтверджують вчинення такого правопорушення, не містить посилання на пункт Правил благоустрою територіальної міста Дніпро, який порушено.

Врахувавши, що відповідачем не доведено правомірність накладення на позивача адміністративного стягнення, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 січня 2024 року уповноваженим працівником поліції складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за змістом якого ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Титова, 13, на пішохідній зоні встановив рекламу релігійних курсів, чим порушив Правила благоустрою територіальної міста Дніпро, затверджені рішенням Дніпровської міської ради від 27 листопада 2013 року №44/43, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП (а.с. 6).

Постановою адмінкомісії виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 06 березня 2024 року № 05/927 ОСОБА_1 визнаний винним в порушенні Правил благоустрою території міста Дніпра та згідно зі ст. 152 КУпАП накладено адміністративне стягнення - штраф в сумі 340,00 грн (а.с. 5).

В постанові вказано, що 10 січня 2024 року о 14 годині ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Титова, 13, на пішохідній зоні самовільно встановив рекламу релігійних курсів, чим порушив Правила благоустрою міста. Винність ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 10 січня 2024 року серії ВАД №380488, іншими документами та фото.

Спірним в цій справі є правомірність накладення адміністративного стягнення за порушення правил благоустрою, а також правильність визначення судом першої інстанції відповідачів у справі.

Стосовно доводів апелянта про неправильність визначення судом першої інстанції відповідача суд зазначає таке.

Статтею 213 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються:

1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад;

2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом;

4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом;

5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 214 КУпАП розмежована компетенція органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, та зокрема, визначено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб). Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, органи Національної поліції, органи державних інспекцій та інші уповноважені органи (пункт 5 статті 213) розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене частиною другою статті 152 цього Кодексу.

Стаття 140 Конституції України встановлює, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 143 Конституції України органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Приписами статті 34 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження.

За змістом підпункту 4 пункту «б» частини першої статті 38 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із розгляду справ про адміністративні правопорушення, віднесених законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.

Порядок утворення колегіальних органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачений статтею 215 КУпАП, за частиною першою якої адміністративні комісії утворюються відповідними органами місцевого самоврядування у складі голови, заступника голови, відповідального секретаря, а також членів комісії. В адміністративних комісіях при виконавчих органах міських рад є посада звільненого відповідального секретаря комісії. Порядок діяльності адміністративних комісій встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Адміністративна комісія є колегіальним органом, який утворюється при виконавчому комітеті міської ради для розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення.

Тобто, адміністративна комісія є колегіальним органом та за своїми функціональними повноваженнями є самостійним суб`єктом владних повноважень, який наділений управлінськими функціями з притягнення до адміністративної відповідальності та рішення якої можуть бути оскаржені в установленому КУпАП порядку.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах 05 лютого 2020 року в справі № 265/6669/18, від 13 січня 2020 року в справі № 263/6228/19.

У розумінні пунктів 7 та 9 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Стаття 43 КАС України визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Відповідно до частини першої статті 43 КАС здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

За приписами частини третьої статті 43 КАС здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Враховуючи, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення постановою №05/927 від 06 березня 2024 року вчинено дії, право на які адміністративній комісії делеговані органом місцевого самоврядування, адміністративна комісія є суб`єктом владних повноважень, має адміністративну процесуальну правосуб`єктність, саме адміністративна комісія має відповідати за позовом ОСОБА_1 про оскарження постанови у справі на адміністративне правопорушення №05/927 від 06 березня 2024 року.

Відтак, саме адміністративна комісія при виконкомі Дніпровської міської ради є належним відповідачем у цій справі, до якого звернуті позовні вимоги позивача.

Суд зауважує, що в межах спірних правовідносин повноваження виконавчого комітету Дніпровської міської ради визначені статтею 288 КУпАП, адже саме до виконавчого комітету відповідної ради може бути оскаржена постанова адміністративної комісії по справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи по суті спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 152 КУпАП передбачена відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів у вигляді накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП полягає, зокрема, порушенні правил благоустрою населених пунктів.

Правила благоустрою території міста Дніпра затверджені рішенням Дніпровської міської ради від 27 листопада 2013 року № 44/43, відповідно до пунктів 19.2.19, 19.2.20 яких забороняється розташування рекламних засобів, зокрема, виносних рекламних засобів; забороняється розміщення друкованої реклами, рекламно-інформаційних табличок, нанесення інформації шляхом фарбування тощо безпосередньо на зовнішній поверхні будинків, будівель, споруд (у томі числі на зовнішньому та внутрішньому боці скла віком і дверей), на парканах, огорожах, парапетах, електроопорах, світлофорних об`єктах, деревах, поверхні проїзних частин і тротуарів.

Суд зауважує, що ані протокол, ані постанова не містять зазначення конкретної норми Правил благоустрою міста Дніпра, які забороняють розміщення богословської літератури на виносних стендах.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем Правил благоустрою міста.

У статті 9 КУпАП законодавцем надано поняття адміністративного правопорушення, відповідно до якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення визначає стаття 256 КУпАП, відповідно до частини першої якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення та власне постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилання на будь-які докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідачем не подано суду будь-яких доказів, які б дозволяли вважати доведеним вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП.

Таким чином, в порушення вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем не надано належних та достатніх доказів правомірності свого рішення.

Відтак, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року в справі №203/1511/24 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року в справі № 203/1511/24 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10 липня 2024 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 липня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов