Справа № 320/44637/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Василенка Я.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-28919-2615 від 02.06.2023 у сумі 2860,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Відповідач помилково дійшов висновку про наявність у Позивача непогашеної заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за січень-лютий 2022 року в розмірі 2860,00 грн, тому вимога Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2023 № Ф-28919-2615 підлягає скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2023 № Ф-28919-2615 в розмірі 2860,00 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з наявністю в ІКПП Позивача заборгованості зі сплати ЄСВ за січень-лютий 2022 року та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сформовано оскаржувано вимогу про сплату боргу на суму 2 860,00 грн.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а саме є адвокатом, що підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000514, виданим Радою адвокатів міста Києва 04.04.2019.

Починаючи з 08.04.2019 Позивач, як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у місті Києві як платник податків та єдиного внеску, що підтверджується довідкою від 08.04.2019 № 076 (форма № 34-ОПП) та повідомленням від 08.04.2019 № 031 (форма № 2-ЄCB).

З часу постановлення Позивача на облік, як платника єдиного внеску по грудень 2021 року включно, останній щоквартально сплачував єдиний соціальний внесок, щорічно подавав податкову декларацію, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019, 2020, 2021 роки.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введенням в Україні воєнного стану Позивачем було прострочено сплату єдиного соціального внеску за січень-лютий 2022 року на загальну суму 2860 грн (січень - 1430,00 грн, лютий - 1430,00 грн).

12.01.2023 на офіційну електронну адресу () Позивача надійшло повідомлення від Відповідача про наявність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску. Відомостей про період, за який сформувалася заборгованість, повідомлення не містило.

Вважаючи, що це заборгованість по сплаті єдиного внеску за січень-лютий 2022 року, сплату якого було прострочено, 26.01.2023 Позивач погасив вказану заборгованість, що підтверджується платіжною інструкцією та квитанцією від 26.01.2023 № 0.0..1 (а.с. 19-20), вказавши в графі призначення платежу, що це «погашення заборгованості зі сплати ЄСВ, січень-лютий 2022 року».

30.04.2023 через електронний кабінет платника податків Позивач подав податкову декларацію про майно і доходи за 2022 рік з розрахунком сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток ЄСВ1), у якому вказав загальну суму нарахованого соціального внеску за 2022 рік - 2860,00 грн (січень - 1430,00 грн, лютий - 1430,00 грн).

02 червня 2023 року Головне управління ДПС у м. Києві визначило Позивачу зобов`язання зі сплати єдиного внеску у сумі 2 860,00 грн та надіслало йому вимогу № Ф-28919-2615 про сплату недоїмки у вказаній сумі.

Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно розділу «Стан розрахунків з бюджетом» електронного кабінету платника податків заборгованість в розмірі 2860,00 грн була нарахована Позивачу 10.05.2023 на підставі поданої ним податкової декларації від 30.04.2023 за 2022 рік.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що Позивачем 26.01.2023 було добровільно погашено заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за січень-лютий 2022 року згідно квитанції від 26.01.2023 № 0.0..1, у якій в графі призначення платежу зазначено: «погашення заборгованості зі сплати ЄСВ, січень-лютий 2022 року».

Зарахування вказаних коштів до бюджету підтверджується відповідним записом у розділі «Стан розрахунків з бюджетом» електронного кабінету платника податків наступного змісту: «Дата операції: 26.01.2023 / Код операції: 104 / Назва операції: Зараховано 26.01.2023 Сплата коштів у рахунок погашення податкового боргу / заборгованості з єдиного внеску Платіжне доручення № @2PL580042 від 26.01.2023».

Оскільки матеріалами даної адміністративної справи підтверджено відсутність у Позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за січень-лютий 2022 року в розмірі 2860,00 грн, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2023 № Ф-28919-2615 в розмірі 2860,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI), відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI).

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон України № 1774-VIII), яким внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону України № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2 - 4, 8 статті 9 Закону України № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною 5 статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (частина 4 статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що згідно з даними ІКС контролюючого органу, ОСОБА_1 30.04.2023 (реєстр. № ) подано Додаток ЄСВ 1 «Розрахунок сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» у складі Декларації про майновий стан та доходи за 2022 рік із зазначенням типу «Звітний», в якому визначено базу нарахування єдиного внеску за січень - лютий 2022 року на загальну суму 2860,00 грн, термін нарахування - 10.05.2023.

Оскільки Позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску не виконувались, в інтегрованій картці платника за технологічним кодом 71040000 обліковувалася недоїмка в сумі 2860,00 грн, яка підлягала сплаті на загальних підставах.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що Позивачем 26.01.2023 було добровільно погашено заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за січень-лютий 2022 року згідно квитанції від 26.01.2023 № 0.0..1, у якій в графі призначення платежу зазначено: «погашення заборгованості зі сплати ЄСВ, січень-лютий 2022 року».

Зарахування вказаних коштів до бюджету підтверджується відповідним записом у розділі «Стан розрахунків з бюджетом» електронного кабінету платника податків наступного змісту: «Дата операції: 26.01.2023 / Код операції: 104 / Назва операції: Зараховано 26.01.2023 Сплата коштів у рахунок погашення податкового боргу / заборгованості з єдиного внеску Платіжне доручення № @2PL580042 від 26.01.2023».

Оскільки матеріалами даної адміністративної справи підтверджено відсутність у Позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за січень-лютий 2022 року в розмірі 2860,00 грн, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2023 № Ф-28919-2615 в розмірі 2860,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки Відповідач не довів правомірність дій, пов`язаних з прийняттям оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

Л.О. Костюк