Справа № 640/9712/20
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року № 640/9712/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., за участю секретаря судового засідання Зубачевської М.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за участю представників сторін:

від позивача Кубрак С.М.,

від відповідача-1 ОСОБА_2 ,

від відповідача-2 Лелиця В.В.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури (з урахуванням заяви про зміну адміністративного позову щодо розміру виплати), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати йому середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 30 квітня 2015 року до 28 січня 2020 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення позивача з 30 квітня 2015 року по 28 січня 2020 року включно у сумі 2 270 936,23 грн;

- стягнути з відповідачів 269 553,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року у справі №826/12523/15 позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 17 дк від 29 квітня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 із займаної посади; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області з 30 квітня 2015 року, допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області з 30 квітня 2015 року. Постановою Верховного суду від 09 вересня 2019 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року залишено в силі, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року скасовано. У зв`язку з викладеним, наказом Офісу Генерального прокурора від 28 січня 2020 року №36к скасовано наказ Генерального прокурора України № 17 дк від 29 квітня 2015 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області.

Оскільки під час розгляду справи №826/12523/15 вимога про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу позивачем не заявлялась та з огляду на те, що відповідачами добровільно не сплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач вважає, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо виплати йому відповідних коштів.

У відзиві на адміністративний позов представник Офісу Генерального прокурора заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що період вимушеного прогулу становить з 30 квітня 2015 року по дату прийняття судового рішення про поновлення позивача на роботі. Крім того, представник Офісу Генерального прокурора зазначив, що заробітну плату позивач отримував у Рівненській обласній прокуратурі, отже належним відповідачем є саме Рівненська обласна прокуратура. Також, представник Офісу Генерального прокурора зазначив, що позивачем проведено розрахунок належної йому заробітної плати на підставі довідки, яка надається для призначення пенсії, а не довідки про розмір заробітної плати, складеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Також представник Офісу Генерального прокурора вказував на відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди.

Представник Рівненської обласної прокуратури у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем невірно розраховано належу йому заробітну плату.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 475 953,66 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі №640/9712/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив про необхідність визначити нормативно-правові акти, які регулювали розмір посадових окладів прокурорів у періоді з 30 квітня 2015 року по 28 січня 2020 року, на підставі яких здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача із застосуванням пункту 10 Порядку №100.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 року справу №640/9712/20 прийнято до свого провадження суддею ОСОБА_3 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2022 року витребувано у Рівненської обласної прокуратури довідки про середньоденну та середньомісячну зарплату (у тому розмірі, в якому вони нараховані) прокурора Рівненської області ОСОБА_1 за січень-лютий 2015 року відповідно до вимог статей 24, 64 Конституції України та Порядку обчислення середньої заробітної плати. затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2022 року закінчено підготовче провадження у справі № 640/9712/20 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 грудня 2022 року о 10:00 год.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено судді Кочановій П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 9 квітня 2024 року о 10:00 год.

У підготовчому засіданні 9 квітня 2024 року відкладено розгляд справи до 23 квітня 2024 року о 14:00 годині.

У підготовчому засіданні 23 квітня 2024 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів та оголошено перерву до 9 травня 2024 року о 12:00 годині.

Протокольною ухвалою від 09.05.2024 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 11.06.2024 12:00.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 витребувано в термін до 20 травня 2024 року від Рівненської обласної прокуратури довідки про середньоденну та середньомісячну зарплату (у тому розмірі, в якому вони нараховані та виплачені) прокурора Рівненської області ОСОБА_1 за січень-лютий 2015 року відповідно до вимог статей 24, 64 Конституції України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

Протокольною ухвалою від 11.06.2024 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17.06.2024 14:00.

Протокольною ухвалою від 17.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.07.2024 о 15:00.

У судовому засіданні 02.07.2024 оголошено перерву до 08.07.2024 року.

У судовому засіданні 08.07.2024 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, повноважні представники відповідачів просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях.

Заслухавши представників сторін, розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року у справі №826/12523/15 позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №17 дк від 29 квітня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 із займаної посади; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області з 30 квітня 2015 року; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області з 30 квітня 2015 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року у справі №826/12523/15 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2017 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року, а справу №826/12523/15 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року у справі №826/12523/15 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року залишено в силі.

Отже, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року набрала законної сили 09 вересня 2019 року.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 28 січня 2020 року №36к скасовано наказ Генерального прокурора України № 17 дк від 29 квітня 2015 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області.

Оскільки під час розгляду справи №826/12523/15 вимога про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу позивачем не заявлялась та з огляду на те, що відповідачами добровільно не сплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач зважаючи, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати йому відповідних коштів, звернувся з цим позовом до суду.

Рішення судів у справі №826/12523/15 про поновлення на позивача посаді є підставою для застосування частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, середній заробіток працівника, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100 в редакції до 12 грудня 2020 року).

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У своїх постановах Верховний Суд висловив свою позицію щодо необхідності застосування пунктів 7, 8 та пункту 10 розділу IV Порядку №100 у тому випадку, коли у розрахунковому періоді відбулося підвищення посадових окладів згідно з актами законодавства.

Зокрема, вказані правові висновки щодо застосування положень Порядку №100 для цілей обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу висловлено Верховним Судом у постановах від 22 травня 2019 року у справі №572/2429/15-ц, від 06 серпня 2019 року у справі №0640/4691/18, від15 квітня 2020 року у справі №826/15725/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №826/17601/14, від 12 серпня 2020 року у справі №2-а-3279/10/1970, від 11 лютого 2021 року у справі №814/197/15.

Пункт 10 Порядку №100 був чинним до внесених змін Постановою №1213, якою вказаний пункт виключено із Порядку №100 з 12 грудня 2020 року, тобто до 11 грудня 2020 року, а отже вказаний пункт стосовно обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення підлягає застосуванню у площині спірних правовідносин в обмежених часових рамках, а саме по дату 11 грудня 2020 року.

Указане відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування пункту 10 Порядку №100 (з урахуванням Постанови № 1213) при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які зокрема, викладено у постановах від 04 листопада 2021 року у справі №826/6301/15, від 09 грудня 2021 року у справі №340/588/20 та є застосовним і до обставин цієї справи.

Таким чином, станом на час порушених прав позивача безпідставним звільненням з посади та перебування у вимушеному прогулі пункт 10 Порядку № 100 був чинний, а тому підлягає застосуванню в межах періоду розрахунку середнього заробітку за час такого вимушеного прогулу.

Так, в період з 01 грудня 2015 року до 05 вересня 2017 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31 травня 2012 року № 505) відбулося підвищення розміру посадового окладу позивача 1,25 %.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505» внесено зміни, в тому числі і до додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур», яка вступила в силу 06 вересня 2017 року.

Відповідно до внесених змін до схеми посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур (додаток № 2) (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505, відбулось підвищення розміру посадового окладу позивача 2,28 %.

Поряд з цим, щодо запровадженої та реалізованої реформи органів прокуратури на підставі Закону №113-ІХ, у межах якої прийнято Постанову Кабінету Міністрів України №1155, суд зазначає наступне.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку з чим, внесено ряд змін до Закону №1697-VII, зокрема, в тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Окрім того, запроваджено обов`язкову атестацію прокурорів, зокрема згідно з пунктом 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

Абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX також передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

16 січня 2020 року набрала чинність Постанова № 1155, якою, з-поміж іншого, затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур.

При цьому пунктом 6 Постанови № 1155 установлено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені Постановою № 505.

Отже, внаслідок реформування органів прокуратури в їхній системі відбувалися зміни, що супроводжувались, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. У зв`язку із цим відбулось розмежування оплати праці тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію і можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, і прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

Зважаючи на мету стягнення середньої заробітної плати при поновленні на посаді (відповідно до статті 235 КЗпП), тобто компенсувати втрачений заробіток, суд вважає, що його розрахунок потрібно проводити на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, якщо таке було у розрахунковому періоді), який отримував би позивач як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили (тобто в ГПУ, а не в Офісі Генерального прокурора). Іншими словами, у вимірі обставин цієї справи і чинного законодавчого регулювання організації прокуратури України, середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, адже його туди з об`єктивних причин не переводили. Водночас, прирівнювати посадовий оклад позивача до прокурорів Офісу Генерального прокурора (для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку при поновленні на посаді) за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в цю структуру (без попереднього проходження атестації як умови для переведення) суперечило б меті і вимогам Закону №113-ІХ.

У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що з набранням чинності Постанови №1155 не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону №113-ІХ). Цей процес був триваючим, тож вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови № 505 і Постанови № 1155).

Таким чином, суд дійшов висновку, що середня заробітна плата прокурорів не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів встановлених Постановою №1155 за відсутності факту успішного проходження ними атестації та переведення на посади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема, у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі №640/154/20, від 04 листопада 2021 року у справі № 640/537/20, від 20 січня 2022 року у справі № 826/17709/14 та від 28 квітня 2022 року у справі № 826/18143/14.

Таким чином, підстав для застосування посадових окладів встановлених Постановою №1155 в даному випадку є безпідставним, оскільки позивач не проходи атестацію та переведення на посади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур.

Між цим, суд першої інстанції враховуючи висновки Верховного Суду викладені в постанові від 31.05.2022 у даній справі, що під час нового розгляду справи суду необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з наступного для після неправомірного звільнення позивача, тобто з 30 квітня 2015 року, по 28 січня 2020 року (наказ Офісу Генерального прокурора від 28 січня 2020 року №36к про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області. Разом з цим, суд вважає за доцільне зазначити про те, що у вказаній постанові суду касаційної інстанції судом зазначено про те, що в силу норм статті 254 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції чинній станом на час ухвалення судового рішення) постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2016 року набрала законної сили 09 вересня 2019 року, якою, зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 17дк від 29.04.20215 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 із займаної посади, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області з 30.04.2015 року, допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді.

Таким чином, з урахуванням наведеного, враховуючи те, що позивача звільнено з займаної посади з 29.04.2015 року, який в свою чергу є останнім робочим днем позивача та за який нарахована та виплачена заробітна плата, у зв`язку з чим, саме з 30.04.2019 підлягає стягненню з Рівненської обласної прокуратури заробітна плата за час вимушеного прогулу, а рішення судом про поновлення його на посаді ухвалено 09.09.2019 року (Постанова Верховного Суду від 09.09.2019 року у справі № 826/12523/15).

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 30.04.2015 року по 09.09.2019 року та становить 1089 робочих днів.

Згідно з довідкою Рівненької обласної прокуратури № 21-64 від 02.05.2024 середньоденна заробітна плата складає 401,31 грн, середньомісячна 8 427,51 грн.

Підсумовуючи викладене, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 739 136,76 грн:

1) з 30 квітня 2015 року до 30 листопада 2015 року 58 591,26 грн (146 робочих днів х 401,31 грн);

2) з 01 грудня 2015 року до 05 вересня 2017 року, з урахуванням коефіцієнту підвищення, - 221 222,13 грн. (441 робочий день х 401,31 грн х 1,25 %);

3) 06 вересня 2017 року по 09 вересня 2019 року, з урахуванням коефіцієнту підвищення, - 459 323,37 грн. (502 робочих дня х 401,31 грн х 2,28 %).

Водночас судом установлено, що відповідно до меморіального ордеру від 14.12.2021 № 225713946 Рівненською обласною прокуратурою здійснено безспірне списання коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 за період з 30.04.2015 по 28.01.2020 в сумі 475 953,66 грн. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Отже, позивачу належить до виплати за період з 30.04.2015 по 09.09.2019 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 263 183,11 грн (739 136,76 грн 475 953,66 грн).

Між цим, суд відмічає, що період з 10.09.2019 року по дату винесення наказу Офісу Генерального прокурора від 28.01.2020 року № 36к про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області згідно приписів статті 235 КЗпП України є періодом щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання (невиконання) рішення суду. Разом з цим, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не є предметом спору у даній справі.

При цьому, слід зазначити, що позивачем також надано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, відповідно до якої заробітна плата становить 55 843,20 грн.

Разом з тим, суд вважає, що така довідка складена саме для проведення перерахунку пенсії, а не в порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а відтак не підлягає застосуванню для розрахунку заробітної плати за період вимушеного прогулу.

Також суд не бере до уваги довідку № 21-82 від 13.06.2024 про нарахування заробітної плати за січень-лютий 2015 року, оскільки звільнення позивача відбулось 29.04.2015, тому відповідно до з ч.3 п.2 розділу ІІ порядку обчислення здійснюються виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, тобто за лютий-березень 2015 року. Посилання позивача на неналежність взяття за основу для розрахунку довідку середнього розрахунку заробітної плати за останні дна місяці перед звільненням в підстав відсутності преміювання та у зв`язку з відстороненням позивача з посади у березні 2015 року суд також не бере до уваги, оскільки це є суб`єктивним правом відповідача, натомість жодних доказів та рішень на підтвердження протиправності процедури нарахування або суми нарахованої заробітної плати за березень 2015 позивачем до суду не надано. Ураховуючи предмет даного спору, суд не вбачає підстав для надання оцінки правомірності таких нарахувань.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що судом необхідно брати для обрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме розмір нарахованої заробітної плати за відповідні періоди без урахування норм пункту 10 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, якими у цей період максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, прокурорів, працівників державних органів (крім НАБУ і НАЗК) та інших бюджетних установ, працівників Національного банку України, суддівської винагороди обмежувались 7 розмірами заробітної плати, оскільки це є незаконним та неконституційним по відношенню до позивача. Так, на думку позивача останні два календарні місяці роботи, що передували події звільнення позивача в яких його заробіток нараховувався і виплачувався в повному обсязі та без обмежень є листопад та грудень 2014 року.

Разом з цим, суд відмічає, що позивачем не було оскаржено розмір заробітної плати, який був нарахований та виплачений позивачу період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року. В цій частині здійснення позивачем розрахунку в ході розгляду цієї справи свого нормативного підтвердження не знайшли, а тому суд їх відхиляє.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З урахуванням викладеного, рішення в частині стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 8 427,51 грн підлягає негайному виконанню.

Щодо позову в частині відшкодуванні позивачу моральної шкоди, суд зазначає, що позивач вказує, що моральна шкода завдана йому внаслідок незаконного звільнення, проте суд наголошує, що наказ Генерального прокурора України № 17 дк від 29 квітня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 із займаної посади був предметом розгляду адміністративної справи №826/12523/15.

З огляду на те, що позивачем не було заявлено вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в рамках адміністративної справи №826/12523/15, отже суд вважає безпідставними доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди в рамках спірних правовідносин, що є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову, розподіл судових витрат зі сплати судового збору не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Рівненської обласної прокуратури (33028, місто Рівне, вулиця 16 Липня, будинок 52, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 263 183 (дві шістдесят три тисячі сто вісімдесят три гривні ) 11 коп.

Допустити негайне виконання рішення Київського окружного адміністративного суду в частині стягнення з Рівненської обласної прокуратури (33028, місто Рівне, вулиця 16 Липня, будинок 52, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 8427,51 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 08 липня 2024 року в присутності позивача та представника відповідача 1.

Повний текст рішення виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.