Справа № 580/1161/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1161/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24.01.2024 № 09;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності державного службовця, згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» у розмірі 60% заробітку зазначеного у довідках ГУ ПФУ в Черкаській області від 17.01.2024 № 2300-0602-8/3996, № 2300-0602-8/3997, починаючи з дати звернення - 18.01.2024.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправно відмовлено у призначенні, перерахунку та виплаті пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% заробітку, зазначеного у довідках від 17.01.2024 № 2300-0602-8/3996, № 2300-0602-8/3997.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24.01.2024 № 09.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2024 з урахуванням оцінки суду та виплачених сум пенсії.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в оскаржуваній частині.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 10.07.2024.

14.06.2024, під № 24041 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності (2 групиа), відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інвалідність встановлено з 16.05.2018 безтерміново відповідно до довідки МСЕК від 16.05.2018 cepii 12ААБ № 122738.

Відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.01.2024 № 21-0, позивач звільнена з 16.01.2024 з посади головного спеціаліста відділу перерахунку пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» та припинено державну службу.

На дату звільнення, згідно довідки від 17.01.2024 № 2300-0801-8/3995, виданої Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, стаж державної служби становить 35 років 5 місяців 14 днів, зокрема станом на 01.05.2016 - 27 років 08 місяців 28 днів.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1988 № НОМЕР_1, позивач перебувала на посадах державної служби: з 03.08.1988 по 30.06.2002 Звенигородський райсоцзабез, Звенигородський райсоцзахист, Управління райсоцзахисту; Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації (інспектор по призначенню пенсій, спеціаліст по призначенню пенсій, юрист - спеціаліст); з 01.07.2002 до 15.02.2018 управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі, Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (спеціаліст 1 категорії відділу пенсійного забезпечення, заступник начальника управління - начальник відділу пенсійного забезпечення, заступник начальника управління): з 16.02.2018 по 16.01.2024 (день звільнення) - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (начальник відділу з питань призначення та перерахунків пенсій, начальник відділу з питань перерахунків пенсій, головний спеціаліст відділу перерахунків пенсій).

18.01.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення із пенсії по інвалідності призначеної, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» та просила здійнити перерахунок пенсії у розмірі 60% заробітку зазначеного у довідках, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, від 17.01.2024 №2300-0602-8/3996 (довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця), №2300-0602-8/3997 (довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посад державної служби), що були додані до заяви від 18.01.2024 про перехід на інший вид пенсії.

Заяву від 18.01.2024 було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та винесено рішення № 09 від 24.01.2024 про відмову в проведенні перерахунку пенсії в зв`язку з відсутністю підстав для проведення перерахунку пенсії, як державному службовцю, позаяк призначення (перерахунок) пенсій інвалідності не передбачено Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, про що повідомлено Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 25.01.2024 № 2300-0209-8/6347.

Позивач вважаючи, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24.01.2024 № 09 протиправним звернулася до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач, має відповідний стаж на посаді державної служби, є особою з інвалідністю ІІ групи, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності, згідно з статтею 37 Закону № 3723, тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до Закону № 1058 на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині, суд виснував, що позивач обрала самостійний спосіб захисту відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, проте не обгрунтувала вимогу зобовязального характеру до іншого відповідача. Суд бере до уваги різний механізм призначення пенсії та розгляд заяви іншим органом ПФУ про перехід з позивача одного виду на інший. Суд не встановив порушеного права позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо скерування заяви позивача про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 373-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 17.01.2024 № 2300-0602-8/3996, № 2300-0602-8/3997 за принципом екстериторіальності, тому у цій частині вимог належить відмовити.

Позивач не погоджується з вказаними висновками суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки з одного боку суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та вказуючи на наявність у позивача права на призначення пенсії, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, не у повному обсязі застосував такі висновки, зокрема, щодо наявності підстав для зобов`язання призначити пенсію, а не повторно розглянути заяву, позаяк, з боку позивача було виконано всі вимоги, при цьому, пенсійний орган вже прийняв рішення про відмову, що не може гарантувати відсутність повторного порушення прав позивача та ефективно не відновить права позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, позиція відповідача, що стала підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу полягає в тому, що починаючи з 01.05.2016, державним службовцям за нормами Закону № 3723 призначаються лише пенсії за віком. Оскільки Закон № 889 не містить положення, які передбачають право на призначення пенсії по інвалідності та проведення перерахунку, шляхом переведення на пенсію по інвалідності за цим Законом, то пенсії по інвалідності призначаються за нормами Закону № 1058 (стаття 90 Закону № 889). Особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01.05.2016 втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723, проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 у встановлених статтею 33 цього Закону розмірах.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до норм ч. 1 статті 37 Закону № 3723, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, відповідно до частини 9 статті 37 Закону № 3723, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058 особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина 10 статті 37 Закону №3723).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 Закону №3723).

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що стаж позивача на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби станом на 01.05.2016 становив понад 27 років 08 місяців 28 днів. Станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889 позивач обіймала посаду державної служби. Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 (запис №24) позивачу 01.05.2016 присвоєний шостий ранг державного службовця (наказ від 23.03.2017 №147-0), відповідачами не заперечується наявність в позивача необхідного стажу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18 виснувала: право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним згідно з пунктами 10, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, у той час як додаткових умов для призначення пенсії у вказаних пунктах Закону №889-VIII не встановлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 зазначила, що оскільки позивач є інвалідом II групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058, на пенсію державного службовця по інвалідності II групи відповідно до Закону № 3723. Закон № 1058 не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону № 1058 на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Тож, беручи до уваги те, позивач, має відповідний стаж на посаді державної служби, є особою з інвалідністю ІІ групи, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно з статтею 37 Закону №3723, тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до Закону № 1058 на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723 та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24.01.2024 № 09.

Водночас, у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності державного службовця згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» у розмірі 60% заробітку зазначеного у довідках ГУ ПФУ в Черкаській області від 17.01.2024 №2300-0602-8/3996, №2300-0602-8/3997, починаючи з дати звернення - 18.01.2024, суд першої інстанції відмовив у задоволенні та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2024 з урахуванням оцінки суду та виплачених сум пенсії.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Перш за все, слід наголосити на тому, що чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв.

Аналіз положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області лише прийнято від позивачки документи та направлено останній копію оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неправильно визначив пенсійний орган для покладення зобов`язання щодо вчинення певних дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23, відповідно до якої, суд зауважив, що дії зобов`язального характеру щодо проведення позивачу нарахування призначеної йому пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.

Ураховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, судом першої інстанції помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачу пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», та здійснити перерахунок пенсії.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням оцінки суду та виплачених сум пенсії, позаяк, дискреція суб`єкта владних повноважень не є абсолютною та залежить від конкретних обставин. У даному випадку, матеріали справи містять інформацію про те, що позивачем було виконано всі вимоги щодо подання заяви та надано повний перелік документів (оскаржуване рішення не містять посилання на відповідні недоліки), проте, підстави, визначені ГУ ПФУ в Чернівецькій області для відмови призначенні пенсії, визнані судом протиправними, з огляду на що, зобов`язання повторно розглянути заяву позивача не є достатнім способом захисту прав позивача та у повній мірі не відновить їх.

Суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

Тож, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваній нею частині та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2024 з урахуванням оцінки суду та виплачених сум пенсії, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності державного службовця, згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» у розмірі 60% заробітку зазначеного у довідках ГУ ПФУ в Черкаській області від 17.01.2024 №2300-0602-8/3996, №2300-0602-8/3997, починаючи з 18.01.2024.

Зі змісту ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2024 з урахуванням оцінки суду та виплачених сум пенсії.

Прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію по інвалідності державного службовця, згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» у розмірі 60% заробітку зазначеного у довідках ГУ ПФУ в Черкаській області від 17.01.2024 № 2300-0602-8/3996, № 2300-0602-8/3997, починаючи з 18.01.2024.

У іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко