Справа № 440/2523/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 р. Справа № 440/2523/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, повний текст складено 01.05.24 по справі № 440/2523/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просить суд про: визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати у повному обсязі грошової компенсації за 127 днів невикористаної щорічної відпустки; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області виплатити (доплатити) недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 127 днів щорічної відпустки у розмірі 126701,47 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 127 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 127 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 57 845,24 грн (п`ятдесят сім тисяч вісімсот сорок п`ять гривень двадцять чотири копійки). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії. Зазначає, що згідно з довідкою ГУНП від 18.03.2024 №423/115/29/07/01-2023 для обчислення компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні позивача взято розмір грошового забезпечення за повний місяць 26611,97 грн з урахуванням: посадового окладу - 2400,00 грн; спеціального звання - 1600,00 грн; надбавки за стаж служби в поліції (30%) - 1200,00 грн; надбавки за специфічні умови проходження служби (40%) - 2080,00 грн; премія (265,549%) - 19331,97 грн. Одноденний розмір грошового забезпечення для розрахунку компенсації днів відпустки складає 26611,97 : 30 = 887,065 грн. Вказує, що позивачу відповідно до вимог Порядку №260 було розраховано та компенсовано за невикористані відпустки 112657,34 грн. Зауважує, що приписи Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 є спеціальними до спірних правовідносин, які виникли з приводу проходження особою публічної служби, а тому мають пріоритетне застосування. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №495/5105/17; від 25.04.2024 у справі №460/49364/22; від 23.05.2024 у справі №200/11839/20-а).

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року без змін. Зазначає, що з огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, то при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Порядку №100. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума недоплаченої грошової компенсації становить 57845,24 грн (170502,58 грн - 112657,34 грн), а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення частково, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Полтавській області, щодо виплати не в повному обсязі грошової компенсації за невикористані 127 днів відпустки та зобов`язання відповідача виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 57845,24 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 07.11.2015 по 15.01.2024 ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 15.01.2024 №24 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням), та визначено, що ОСОБА_1 при звільненні має право на отримання грошової компенсації: за фактично відпрацьований час за 2015 рік у кількості 02 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 05 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 04 дні; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік у кількості 05 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 06 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 07 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 30 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 08 днів.

Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області було нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за період невикористаної відпустки за час служби в поліції, в кількості 127 календарних днів в сумі 112657,34 грн, з розрахунку за встановленими видами оплати, що мали постійний характер за період з січня по грудень 2023 року (2400 грн посадового окладу + 1600 грн оклад за спец. звання + 1200 грн надбавку за стаж служби + 2080 грн надбавка за специфічні умови проходження служби + 19331,97 грн щомісячна премія = 26611,97 грн) : 30 календарних днів = 887,065 грн. Відповідно 887,065 грн х 127 календарних днів невикористаної відпустки = 112657,34 грн. Вказана сума була виплачена позивачеві.

Відповідно до листа від 18.03.2024 року №423/115/29/07/01-2023, відповідачем здійснено таку виплату на підставі п.8 розділ ІІІ Порядку №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання».

Вважаючи такий розрахунок необґрунтованим, оскільки, за позицією позивача, при вирішенні питання щодо розрахунку компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Порядку №100, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно застосував до спірних правовідносин приписи Порядку №260 та такі дії вчинено всупереч приписам ст.83 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про відпустки», Порядку №100 від 08.02.1995. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 127 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 57 845,24 грн, а не 126701,47 грн, як розрахував позивач.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Частиною першою статті 92 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі по тексту Наказ №260; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії.

Матеріалами справи підтверджено, що з 07.11.2015 по 15.01.2024 ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 15.01.2024 №24 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням), та визначено, що ОСОБА_1 при звільненні має право на отримання грошової компенсації: за фактично відпрацьований час за 2015 рік у кількості 02 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 05 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 04 дні; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік у кількості 05 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 06 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 07 днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 30 днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 08 днів.

Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за період невикористаної відпустки за час служби в поліції, в кількості 127 календарних днів в сумі 112657,34 грн.

Відповідно до листа від 18.03.2024 року №423/115/29/07/01-2023, відповідачем здійснено таку виплату на підставі п.8 розділ ІІІ Порядку №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання».

За позицією позивача, підтриманою судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо розрахунку компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними, тоді як норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Так, згідно з п.8 розділу ІІІ Порядку №260 (в редакції, чинній до внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, норми Порядку в редакції, чинній до внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903, регулювали питання виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпуску.

Натомість, п.8 розділу ІІІ Порядку №260 (в редакції, чинній після внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903, та чинній на момент звільнення позивача з поліції) встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії.

Таким чином, нормами спеціального законодавства, а саме п.8 розділу ІІІ Порядку №260, в редакції, чинній на момент звільнення позивача, чітко встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні і така виплата проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

За цим, посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 23.10.2019 року у справі №826/8185/18, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі висновки Верховний Суд прийняв за іншого нормативно-правового регулювання, а саме визначення пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 виплати грошової компенсації поліцейським за невикористану в році звільнення відпустку.

З аналогічних підстав, колегія суддів вважає недоречним посилання позивача на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19-а.

Крім того, колегія суддів вказує, що у наведеній позивачем постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19-а аналізується загальне право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, а не порядок розрахунку такої компенсації. Верховний Суд окремо звернув увагу, що здійснений судом першої інстанції розрахунок суми, що підлягає виплаті як компенсація за вказаний період, не є предметом касаційного оскарження (п. 64).

Як встановлено судом вище, Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за період невикористаної відпустки за час служби в поліції, в кількості 127 календарних днів в сумі 112657,34 грн, з розрахунку за встановленими видами оплати, що мали постійний характер за період з січня по грудень 2023 року (2400 грн посадового окладу + 1600 грн оклад за спец. звання + 1200 грн надбавку за стаж служби + 2080 грн надбавка за специфічні умови проходження служби + 19331,97 грн щомісячна премія = 26611,97 грн) : 30 календарних днів = 887,065 грн. Відповідно 887,065 грн х 127 календарних днів невикористаної відпустки = 112657,34 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що здійснюючи нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за 127 календарних днів відпустки, відповідач правомірно застосував при її нарахуванні пункт 8 розділу ІІІ Наказу МВС від 06.04.2016 року №260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських".

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 по справі № 440/2523/24 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко