Справа № 320/32744/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

12 липня 2024 року м.Київ №320/32744/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_3 щодо непередачі на розгляд комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 11.06.2024 року;

- визнати протиправним рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_3 від 18.06.2024 року № К/8081 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 11.06.2024 року;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_3 передати на розгляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 та розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 11.06.2024 року у порядку передбаченому п. 57, 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 у складі комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: голови комісії - керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 та членів комісії - представників апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної держадміністрації.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх працівникам та посадовим особам вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на військову служу під час мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання вчинити дії.

Дана заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав заявника, що в свою чергу може мати вплив та негативні наслідки для заявника. Зазначає, що він на момент подання даної позовної заяви є здобувачем вищої освіти у Державному закладі «Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління», і де навчається за денною формою навчання і здобуває ступінь доктора філософії зі спеціальності « 183 Технології захисту навколишнього середовища», що підтверджується зокрема Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 44702, сформованою в Єдиній державній електронній базі з питань освіти 10 червня 2024 року.

З метою оформлення відстрочки від призову з підстави передбаченої п. 1 ч. З ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_1 була подана заява на оформлення відстрочки від призову під час мобілізації у формі передбаченій Додатком 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок) з Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 44702 на підтвердження мого права на відстрочку.

02 липня 2024 року позивачем було отримано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 № К/8081 від 18.06.2024 року підписане начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_4 з повідомленням про реєстрацію заяви позивача на оформлення від призову під час мобілізації за № К-289-6 від 13.06.2024 року та повідомленням про необхідність особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 з паспортом громадянина України, військово-обліковим документом та надати документи (копії та оригінали для звіряння), що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Як стверджує позивач, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_4 не було дотримано положень Порядку, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 не було повідомлено позивача у встановлені Порядком строки про рішення комісії винесене на підставі розгляду його заяви на оформлення відстрочки від призову під час мобілізації від 11.06.2024, а рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_3 від 18.06.2024 року № К/8081 було прийняте з порушеннями процедури розгляду і винесення рішень щодо заяв на оформлення відстрочки, передбаченої п. 57, 60 Порядку.

Позивач зазначає, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 № К/8081 від 18.06.2024, яке було прийняте з порушеннями процедури, встановленої Порядком, було порушене право позивача на отримання відстрочки.

На думку заявника, в даному випадку, уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_4 та інші особи, які мають передбачені законом повноваження щодо здійснення заходів із забезпечення мобілізації громадян підтримки, все ще можуть вчиняти дії спрямовані на призив позивача на військову службу під час мобілізації, що стане на заваді ефективному захисту мого права на отримання відстрочки, порушення якого і було підставою для звернення до суду з цим позовом, а тому є достатні правові підстави вважати, що в разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам.

У відповідності до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

При цьому, суд зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, посилання позивача в заяві про забезпечення позову на необхідність гарантування того, що відповідач чи інші особи не будуть вчиняти дії, спрямовані на його призив на військову службу під час мобілізації, враховуючи право позивача на відстрочку, як на підставу для вжиття заходів з його призову на військову службу, що призведе до порушення прав позивача, не є обставиною, яка може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивачів

Позивачем належним чином не обґрунтовано, у чому полягатиме порушення його прав та інтересів та не наведено мотивів і аргументів, чим ускладниться можливість їх захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову в розрізі предмету цього спору, оскільки доводи щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів є лише припущеннями заявника, які не підтверджені жодними належними доказами.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.

Суд звертає увагу, що позивачем у заяві про забезпечення позову не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та свободам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, таке базується на його припущеннях.

Також обґрунтовуючи заяву, позивач зазначив про порушення, допущені відповідачами.

Водночас, суд наголошує, що в силу приписів статті 150 КАС України такі порушення не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а відповідно до статей 244, 245 КАС України, в разі їх підтвердження у встановленому законом порядку, останні можуть бути підставою для задоволення позову.

Позивачем не наведено очевидності протиправності оскарженого позивачем рішення відповідача, а без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії судового розгляду задоволення вимог викладених у заяві про забезпечення позову зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що суперечить інституту забезпечення позову.

Встановлення наявності/відсутності підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем є можливим лише під час розгляду справи по суті на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, а не виключно на підставі поданих позивачем доказів в межах інституту забезпечення позову.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Копію ухвали направити/видати учасникам справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.