Справа № 320/6683/23
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6683/23 Суддя (судді) першої інстанції: Войтович І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) , у якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2;

- зобов`язати Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) () прийняти постанову про виправлення допущених у виконавчому провадженні НОМЕР_2 помилок, а саме: боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_2, замість " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 " вважати " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ";

- зобов`язати Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) () скасувати постанову Головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук Вікторії Олександрівни від 03.10.2017 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику;

- зобов`язати Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) () скасувати постанову прийняту в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 Головного державного виконавця Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук Вікторії Олександрівни від 09.10.2018 року про завершення виконавчого провадження;

- зобов`язати Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) () виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідент. код НОМЕР_1 ) з реєстру боржників.

В обґрунтування заявленого до суду позову позивач зазначив про те, що постановою Київської регіональної митниці у справі № 1142/10000/12 від 27.11.2012 за порушення ст. 485 МК України було накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу у сумі 75 089,61 грн., яку оскаржено в судовому порядку та постановою Святошинського районного суду міста Києва у справі № 2608/20005/12 від 30.05.2013 у задоволенні позову відмовлено. Вказана постанова митниці № 1142/10000/12 від 27.11.2012 набрала чинності 30.05.2013 та підлягала пред`явленню до виконання протягом трьох місяців. Державним виконавцем в порушення Закону України "Про виконавче провадження" постановою від 19.06.2017 відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, через чотири роки, постановою від 03.10.2017 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та постановою від 27.12.2017 накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках боржника. ОСОБА_1 зауважив, що в даних постановах містяться помилки допущені державним виконавцем щодо ім`я боржника та року народження. Постановою від 09.10.2018 державним виконавцем виконавче провадження завершено та виконавчий документ повернуто стягувачу, але арешт на рухоме та не рухоме майно, на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках не знято, що відображено в АСВП за кодом позивача .

Позивач також зауважив, що він звертався до уповноважених осіб виконавчої служби щодо з клопотанням про зняття арешту та виключення його із реєстру боржників, оскаржував дії та бездіяльність виконавця щодо накладення арешту та виключення з реєстру боржників до Окружного адміністративного суду м. Києва, яке своїм рішенням від 02.11.2022 у справі №640/14875/22 зазначив про відсутність доказів у позивача щодо скасування постанов прийнятих в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, в задоволенні позову відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено обставини, які ставлять під сумнів ідентифікацію особи позивача із боржником за вказаними допущеними помилками державним виконавцем, останнє питання судом не вирішено через відсутність доказів звернення боржника до виконавця щодо усунення допущених помилок.

ОСОБА_1 наполягає, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства під час прийняття постанови митниці до виконання, оскільки строк пред`явлення такої було пропущено, сплив ще 31.08.2013, виконавче провадження було відкрито незаконного та незаконно накладено спірний арешт на майно та кошти боржника. Позивач вважає, що за ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому підпорядкований державний виконавець мав скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та за ч. 3 ст. 59 вказаного Закону арешт з майна боржника має бути знято.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () щодо не зняття арешту накладеного постановами за ВП № НОМЕР_2 від 03.10.2017 та від 27.12.2017 на все рухоме та нерухоме майно, на всі грошові кошти боржника що містяться на рахунках та всі інші рахунки та кошти на них, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язано Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () зняти арешт, накладений постановою за ВП № НОМЕР_2 від 03.10.2017 на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 82598,57 грн;

- зобов`язано Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () зняти арешт, накладений постановою за ВП № НОМЕР_2 від 27.12.2017 на всі грошові кошти боржника, що містяться на рахунках : ПаТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, рахунок: 6950, 6961, 972, 4880 та всі інші рахунки та кошти на них, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язано Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) () виключити ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з Єдиного реєстру боржників;

- у решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Апелянт наголошує, що останнім не було допущено протиправної бездіяльності, позаяк при поверненні виконавчого документа стягувачеві у відповідача не виникло обов`язку зняти арешт. Апелянт акцентує увагу і на тому, що підстави для заняття арешту, визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавця відсутні. З огляду на те, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені та прийняті відповідно до закону та в межах повноважень, права боржника у цьому виконавчому провадженні не були порушені, відтак, апелянт вважає, що підстави для задоволення позову у спосіб, обраний судом, - відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживає в АДРЕСА_1 .

Постановою Київської регіональної митниці № 1142/10000/12 від 27.11.2012 за порушення ст. 485 МК України на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 75089,61 грн.

ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову митниці в судовому порядку та постановою Святошинського районного суду міста Києва у справі № 2608/20005/12 від 30.05.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постанова від 27.11.2012 № 1142/10000/12 вступила в законну силу 08.12.2012.

З відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається слідуюче:

1) 19.06.2017, постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого документа - постанови від 27.11.2012 року №1142/10000/12, виданої ДФС України, про стягнення штрафу у розмірі 75 089,61 грн. Боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . В постанові виконавця зазначено по те, що постанова від 27.11.2012 року №1142/10000/12 вступила в законну силу 08.12.2012.

2) 03.10.2017, постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 82 598,57 грн.

3) 27.12.2017, постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. накладено арешт на всі грошові кошти боржника, що містяться на рахунках : ПаТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, рахунок: 6950, 6961, 972, 4880 та всі інші рахунки та кошти на них, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

4) 09.10.2018, постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з мотивувальною частиною постанови, у боржника відсутнє майно до стягнення, а вчинені державним виконавцем дії примусового характеру не дали бажаного результату; рахунки на яких перебувають кошти Боржника, дохід, виявити не стало за можливе, рухоме та нерухоме майно на праві власності не зареєстровано за боржником; арешт на майно з метою забезпечення вимог Стягувача - накладено.

Представник позивача ОСОБА_2. у серпні 2022 року направляла начальнику Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві клопотання про зняття арешту з майна на підставі частини третьої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", в якому просила: зняти арешт з майна та грошових коштів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з реєстру боржників, але не отримуючи відповіді та оскільки спірний арешт з коштів та майна позивача не знято, позивач та його представник звернулись із позовом про оскарження дій та зобов`язання вчинити виконавця певні дії до суду.

Також, ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва (справа № 640/14875/22) із скаргою до начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із позовними вимогами про визнання протиправними дії Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві щодо накладення арешту на майно та грошові кошти в межах виконавчого провадження №5 4111555; визнання протиправною бездіяльність Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві щодо не зняття арешту з майна та грошових коштів, накладених в межах виконавчого провадження НОМЕР_2; зобов`язання Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () зняти арешт з майна та грошових коштів, накладених в межах виконавчого провадження НОМЕР_2; зобов`язання Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () виключити ОСОБА_1 , з реєстру боржників.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 640/14875/22 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що за відомостями Єдиному реєстрі боржників у імені та році народження позивача, особа боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не ідентифікована як особа позивача у справі № 640/14875/22, матеріали виконавчого провадження за строком зберігання відсутні, докази звернення позивача до виконавця про виправлення арифметичних помилок у даних про виконавчий документ та даних про боржника, у разі, якщо такі дійсно допущено у процесуальних документах виконавчого провадження №5 4111555, суду не надано, судом не встановлено протиправності дій або протиправної бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні, завершеному на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404, на переконання суду, позивачем в особі його представника обрано невірний спосіб захисту порушеного права, який, зокрема, виявився передчасним до виправлення технічних помилок у відомостях про боржника та виконавчий документ, які містяться у процесуальних документах, винесених в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, та відомостях Єдиного реєстру боржників щодо даних імені та року народження ОСОБА_1 , разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та такий захист йому надано згідно способу, обраного останнім.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №640/14875/22 набрало законної сили 05.12.2022.

У листопаді 2022 представник позивача звернулась до відповідача з клопотанням про скасування постанов прийнятих в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 та виправлення допущених помилок, та відповіді не отримано, спірні постанови відповідно не скасовано.

Позивач та його представник звернулись із даним позовом до суду та вказують про допущені помилки державним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження щодо зазначення невірно ім`я боржника та року народження, наполягають про пропущений митницею строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим державний виконавець не мав відкривати виконавче провадження, наступні дії та постанови по накладенню арешту на майно та кошти боржника відповідно вважають незаконними.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не заперечується відсутність будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 у Святошинській РВДВС м. Київ, виконавче провадження НОМЕР_2, в рамках якого накладено арешт на майно та кошти позивача, у зв`язку з його завершенням, без застосування передбачених Законом наслідків завершення такого виконавчого провадження, знищено, що підтверджується наданим відповідачем Актом від 19.02.2022. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, відповідно до ст. 59 Закону № 1404-VIII, є визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту накладеного постановами від 03.10.2017 та від 27.12.2017, та зобов`язання відповідача вчинити виконавчі дії по зняттю арешту з усього рухомого та нерухомого майна та коштів ОСОБА_1 , накладеного вказаними постановами.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За визначенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арешту) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою вказаної статті Закону виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктами 6, 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. від 03.10.2017 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 82598,57 грн.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. від 27.12.2017 накладено арешт на всі грошові кошти боржника, що містяться на рахунках : ПрАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, рахунок: 6950, 6961, 972, 4880 та всі інші рахунки та кошти на них, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

У подальшому постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. від 09.10.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У свою чергу, статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави закінчення виконавчого провадження.

Так, частинами першою та другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачеві) установлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

В контексті викладених норм, колегія суддів зауважує, що наведеними нормами не передбачено обов`язку державного виконавця вчиняти дії щодо зняття накладеного арешту у випадку звершення виконавчого провадження внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки згідно з наведеним законом, виконавчий документ повертається стягувачу за наявності визначених підстав та за умови, що виконавче провадження за таким виконавчим документом не здійснювалося або здійснено частково.

Таким чином, відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо не зняття арешту під час повернення виконавчого документа стягувачеві.

Колегія суддів вважає, що при обранні способу захисту порушеного права позивача, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент вирішення спору) у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Одночасно, частиною п`ятою указаної статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Зі змісту наведених норм вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 19.02.2022 проведено знищення виконавчих проваджень, завершених у 2018 році та виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, завершених у 2020 році, через закінчення строків їх зберігання (а.с. 99-100).

Згідно з указаним актом, виконавче провадження № НОМЕР_2 знищено шляхом подрібнення та пресування.

Встановлені обставини свідчать про те, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває, воно закінчено та знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, враховуючи це, у державного виконавця відсутні повноваження щодо винесення в межах цього виконавчого провадження постанови про зняття арешту з майна та коштів боржника.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено протиправної бездіяльності щодо відмови у знятті арешту та заборони відчуження з майна та рахунків боржника - ОСОБА_1 , накладеного органами державної виконавчої служби, тому відсутні і підстави для зобов`язання відповідача зняти арешт та заборону відчуження з майна та рахунків боржника - ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів враховує, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зняття арешту з майна та коштів боржника, накладений на підставі постанов від 03.10.2017 та від 27.12.2017.

Так, статтею 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (частина 1 статті 9).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що постанова № 1142/10000/12 від 27.11.2012 повторно стягувачем не була пред`явленадо виконання у визначений Законом № 1404-VIII строк. Отже, на час розгляду справи в суді на примусовому виконанні вказаний виконавчий документ не перебуває.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень, який є стягувачем у спірному виконавчому провадженні, та найбільш зацікавленою особою у його виконанні, протягом шести років не вчиняє активних дій з метою пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, протягом цього часу відомості щодо позивача містяться в Єдиному реєстрі боржників.

Колегія суддів вважає, що наявність інформації щодо позивача в Єдиному реєстрі боржників, при відсутності положень законодавства про можливість його виключення у зв`язку із поверненням виконавчого листа без виконання та не пред`явлення стягувачем протягом встановленого строку повторно виконавчий лист до примусового виконання, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті, тому відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

Крім того, суд зазначає, що згідно ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Водночас, збереження запису про позивача в Єдиному реєстрі боржників реально обмежує його права та інтереси, зокрема, на розпорядження своїм майном та суперечить засадам виконавчого провадження, визначеним ст. 2 Закону № 1404-VIII.

Пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що За виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо, зокрема, відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Відтак, судове рішення є правовою підставою для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, останній наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за правовою позицією Суду, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:- втручання держави у право особи повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право особи передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання; - втручання у право особи, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції лише в тому випадку, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її права.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Конвенція в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст.1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності як складової частини поняття верховенства права, враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів вважає, що права позивача не повинні обмежуватись через наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неправильно встановлено фактичні обставини справи, не надано належну оцінку дослідженим доказам, що стало наслідком обрання неправильного способу порушеного права позивача.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача зняти арешт скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання зняти арешт - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким:

Зняти арешт з рухомого та нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. про арешт майна боржника ВП № НОМЕР_2 від 03.10.2017.

Зняти арешт з коштів боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_2 від 27.12.2017.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан