Справа № 640/17349/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Зіньковській Ю.В.

за участю учасників судового процесу:

позивач (апелянт): ОСОБА_1.;

від відповідача: Дикий О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач, Офіс), в якому, з урахуванням заяви від 30.04.2023, просить стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки належного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 щодо поновлення його на роботі за період з 13.03.2021 до 30.04.2023 у сумі 1666136,79 грн, з якої сплачувалися податки та збори, визначені законодавчими актами України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки його безпідставно поновлено в Генеральній прокуратурі України, тобто в органі прокуратури, якого не існує, то він не може здійснювати свої обов`язки та виконувати роботу, якою займався до звільнення з органів прокуратури. Також вказав про неналежне виконання Офісом Генерального прокурора рішення суду щодо поновлення його на роботі, оскільки таке поновлення фактично зведено лише до формального скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення всупереч рішення суду в органі, якого не існує, і виготовлення відповідних записів у трудовій книжці, а не до відновлення порушених трудових прав позивача. При цьому зауважив, що питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 16.09.2020 по 12.03.2021 вирішується судом у справі № 640/6877/21, тож у даній справі підлягає вирішенню питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13.03.2021 до 30.04.2023.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-ІХ, адміністративна справа № 640/17349/21 надіслана за належністю до Київського окружного адміністративного суду супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2022 № 03-19/4703/22 та надійшла до Київського окружного адміністративного суду 05.04.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтував тим, що відповідач, поновлюючи позивача у грудні 2020 року на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України всупереч рішення суду, яке набрало законної сили, не виконав рішення суду, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення. На переконання апелянта, постанова Верховного Суду від 30.11.2023 не може виправдовувати дії відповідача про невиконання рішення суду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 та призначено справу до розгляду у судове засідання на 09.07.2024.

25.06.2024 відповідачем в системі «Електронний суд» сформовано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апелянт у судовому засіданні 09.07.2024 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.07.2024 заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 № 640/600/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності з 25.12.2019. У цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021.

Судове рішення від 15.09.2020 № 640/600/20 було пред`явлено позивачем до примусового виконання до органу державної виконавчої служби.

На підставі вказаного судового рішення від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 та постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП№ 63341428 від 20.10.2020 у справі № 640/600/20, наказом Офісу Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2105ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України.

Пунктом 2 зазначеного наказу від 23.12.2020 № 3024ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019. Зі вказаним наказом позивач ознайомлений 24.12.2020.

Вважаючи судове рішення від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 невиконаним відповідачем неналежним чином, позивач звернувся до Генерального прокурора з відповідною заявою від 28.12.2020, в якій зазначив, що вважає судове рішення в частині поновлення його на посаді фактично невиконаним, оскільки наказ від 23.12.2020 № 3024ц суперечить вимогам рішення суду, який зобов`язав поновити позивача на посаді прокурора відділу в Офісі Генерального прокурора, а його поновлено на роботі в Генеральній прокуратурі України, тобто в органі, який на теперішній час не існує.

За результатом розгляду заяви позивача, листом від 20.01.2021 № 07-376-20 Офіс Генерального прокурора повідомив, що наказом від 23.12.2020 № 3024ц позивача поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019, яку він обіймав на день звільнення. Одночасно поінформовано, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 "Про день початку роботи Офісу Генерального прокурора", день початку роботи Офісу Генерального прокурора є 02.01.2020. З огляду на наведене вважає рішення суду та постанову державного виконавця виконаними у повному обсязі.

Наказом Генерального прокурора від 29.06.2021 № 1004ц позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 01.07.2021 на підставі пункту 7 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", а саме у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

Вважаючи поновлення на роботі на посаді в Генеральній прокуратурі України, яку перейменовано в Офіс Генерального прокурора, наказом від 23.12.2020 № 3024ц таким, що суперечить судовому рішенню від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судове рішення від 15.09.2020 № 640/600/20 підлягало негайному виконанню, а поновлення позивача на посаді відбулося фактично наказом Офісу Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц, то мають місце обставини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у період 16.09.2020 по 23.12.2020. Зважаючи на те, що питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 16.09.2020 по 12.03.2021 вирішується судом у справі № 640/6877/21, тож у даній справі не підлягає вирішенню. Окрім того, суд констатував, що доводи позивача про неналежне виконання Офісом рішення суду від 15.09.2020 № 640/600/20 в частині поновлення його на роботі, оскільки таке поновлення фактично здійснено всупереч вказаного рішення суду в органі, якого не існує, тобто в Генеральній прокуратурі України, а не Офісі Генерального прокурора, якими він обґрунтовує заявлений позов, до уваги не приймаються та відхиляються на підставі висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.11.2023 у справі № 640/600/20. Таким чином, суд дійшов висновку, що поновлення позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019, що було здійснено наказом Офісу Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц є правомірним.

Колегія суддів не може не погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статі 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

В контексті викладеного, колегія суддів підсумовує, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року у справі № 807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі № 813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі № 2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі № 815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18, від23 березня 2023 року у справі №420/8539/21.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, добровільно та негайно відповідач рішення суду від 15.09.2020 № 640/600/20 не виконував.

Натомість, після пред`явлення вказаного судового рішення до примусового виконання, наказом Офісу Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц, зокрема, поновлено позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

Таким чином, з огляду на вищенаведене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки судове рішення від 15.09.2020 № 640/600/20 підлягало негайному виконанню, а поновлення позивача на посаді відбулося фактично наказом Офісу Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц, то мають місце обставини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у період 16.09.2020 по 23.12.2020.

Так, позивача було поновлено в Генеральній прокуратурі України, поряд з цим, наказ Офісу Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц останній не оскаржував.

Також, позивач не заперечує факту отримання ним заробітної плати з часу поновлення останнього на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України.

Постановою Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 змінено резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021, і викладено абзац четвертий резолютивної частини в такій редакції: "Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року".

Зазначені обставини підтверджують правомірність дій відповідача щодо поновлення позивача на посаді, з якої останній був звільнений.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що у період з 13.03.2021 по 30.04.2023 не відбулось затримки виконання рішення суду, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови складено 12 липня 2024 року.