Справа № 742/1664/24
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 742/1664/24 Суддя (судді) першої інстанції: Фетісова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

при секретарі - Олешко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №998924 від 06 березня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив про відсутність будь-яких фактичних даних, що підтверджують порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, які могли б бути підставою для зупинки транспортного засобу, а також відсутність будь яких доказів складення матеріалів про порушення ПДР відносно нього свідчать про безпідставність та незаконність перевірки в нього документів, визначених п. 2.1 ПДР та відсутність підстав для застосування санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також наголосив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично був відсутній, інспектором не було вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, не розглянуто клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення захисника.

Додатково звернув увагу, що посилання інспектора на військовий стан та перевірку документів не є законною підставою для зупинки транспортного засобу.

Також апелянтом 10 липня 2024 року подано до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів, а саме диску з відеозаписом події, яка відбулась 06 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про долучення доказів та повернуто диск апелянту.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Київській області подав до суду відзив відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивач на неодноразову вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу пославшись на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу та ненадання інспектором доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2024 року Інспектором ВРПП Броварського РУП старшим лейтенантом поліції Давиденком В.В. винесено постанову серія БАД № 998924 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 06 березня 2024 року о 08:55 год. керував транспортним засобом Chrysler 200c д.н.з. НОМЕР_1 , під час перевірки не мав при собі та не надав для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зупиняючи транспортний засіб позивача та здійснюючи перевірку документів, як превентивний захід в умовах дії воєнного стану, уповноважена особа Національної поліції діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України "Про Національну поліцію" та положень чинного законодавства, водночас позивачем не виконано неодноразових вимог поліцейського щодо пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У ст. 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обов`язок водія мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії закріплений також в ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ та у пп. "а" п. 2.1 ПДР України.

Таким чином, порушення учасником дорожнього руху вимог пп. "а" п. 2.1 ПДР України тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги та відеозапису з автомобільного відеореєстратора наданого позивачем до суду першої інстанції, останній на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Крім того, зазначена обставина підтверджена апелянтом в судовому засіданні 10 липня 2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що підстави для зупинки транспортного засобу визначені ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" у працівників поліції були відсутні, крім того, місце зупинки не є блокпостом, що надає працівникам поліції повноваження для перевірки документів без наявності порушень Правил дорожнього руху.

Також наголосив, що зв`язку з відсутністю належним чином зафіксованих факту порушення правил дорожнього руху вимоги посадової особи про пред`явлення документів є неправомірними, що свідчить про незаконність перевірки документів позивача визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Надаючи оцінку доводам апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено.

На виконання п. 1 ст. 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 181-р затверджено План запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні (далі - План).

Згідно з п.п. 1, 11 Плану на органи МВС України та Національної поліції, зокрема, покладено обов`язок щодо: організації посиленої охорони та оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення; проведення перевірки документів в осіб, а в разі потреби огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 грудня 2015 року № 1560 (далі - Інструкція № 1560) встановлено, що ця Інструкція, розроблена відповідно до вимог Законів України "Про Національну поліцію", "Про правовий режим надзвичайного стану", "Про правовий режим воєнного стану", Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, Указу Президента України від 21 липня 1994 року № 396 "Про невідкладні заходи щодо посилення боротьби зі злочинністю", визначає організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення.

Пунктами 2, 5 розділу І Інструкції № 1560 визначено, що посилений варіант службової діяльності - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо.

Правовою основою діяльності поліцейських в умовах посиленого варіанта є Конституція України, закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, нормативно-правові акти МВС та ця Інструкція.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1560 посилений варіант може бути введений на території держави або в окремих її регіонах чи населених пунктах до введення в установленому порядку надзвичайного та/або воєнного стану за наявності реальної загрози безпеці або життю громадян, усунення якої є одним із основних завдань НПУ.

Наказом Голови Національної поліції України від 09 серпня 2022 року № 568 наказано керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України організувати до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність поліцейських та державних службовців підпорядкованих органів у посиленому варіанті згідно з правовими засадами діяльності Національної поліції України в умовах воєнного стану та скасувати святкові дні.

Отже в умовах воєнного стану в Україні вибіркова перевірка документів в осіб є, на переконання судової колегії, виправданим заходом, а тому посилання апелянта на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів є помилковими.

Посилання позивача на порушення відповідачем його права на правову допомогу, подання клопотання про перенесення розгляду справи, ознайомлення з доказами вчинення адміністративного правопорушення, а також порядок розгляду справи, судовою колегією оцінюється критично з огляду на наступне.

Позивачем разом з позовною заявою подано до суду першої інстанції два файли з відеозаписом автомобільного відеореєстратора тривалістю 58 сек. та 03:00 хв відповідно.

Як вбачається з постанови від 06 березня 2024 року серія БАД №998924 позивач був зупинений працівниками поліції о 08:55 год, водночас оскаржувана постанова складена о 10:00 год., отже надана позивачем частина відеозапису не може свідчити про порушення працівниками поліції порядку розгляду справи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена за місцем вчинення правопорушення, що відповідає приписам ч. 4 ст. 258 КпАП України.

У розрізі наведеного судова колегія зауважує, що Європейський суд з прав людини в п. 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 126 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, судова колегія вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, що з огляду на встановлені вище фактичні обставини свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку