Справа № 520/22594/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 р. Справа № 520/22594/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.03.24 по справі № 520/22594/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Центр пробації", в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" щодо невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 року до 28.11.2022 року включно;

- зобов`язати Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 року до 28.11.2022 включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на позивача поширюються норми Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022. Відповідно, на думку позивача, за період з 01.03.2022 по 28.11.2022 (день звільнення зі служби), їй повинна виплачуватись щомісячна додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень як особі, що працює в Державній кримінально-виконавчій службі, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій. Проте, за ствердженням позивача, всупереч нормам вищезгаданої Постанови щомісячна додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн. Державною установою "Центр пробації" їй не виплачувалась.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" щодо невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 по 18.07.2022 включно.

Зобов`язано Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України повторно розглянути питання щодо прийняття наказу про призначення ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 18.07.2022 додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн щомісячно на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а також розглянути питання щодо нарахування та виплати на підставі цього наказу ОСОБА_1 винагороди в розмірі 30000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 по 18.07.2022 року, з урахуванням викладених в даному рішенні висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що полягає у неправильному тлумаченні пункту 1 Постанови №168, оскільки вказана норма не поширюється на позивача. На думку скаржника, право на додаткову винагороду у розмірі 3000,00 грн мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які несуть службу в органах та установах зазначеної Служби, а не всі співробітники ДУ "Центр пробації", які навіть не мають посадових завдань та обов`язків дотичних до несення служби. При цьому відповідач зазначає, що поняття "проходження служби" і "несення служби" не є тотожними. Під "несенням служби" скаржник розуміє залучення до участі в оперативних заходах, несення варти, у тому числі в нічний час, несення служби у наряді та інших заходах, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, входження до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Тому, враховуючи, що позивач не здійснював несення служби в органах і установах Державної кримінально-виконавчої служби України, то не має права на виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції постанови від 22 березня 2022 року). Крім того, посилався на пропущення позивачем місячного строку звернення до суду визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України. Звернення до відповідача з адвокатським запитом від 19.07.2023 не змінює дати коли позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, а лише свідчить про те, коли розпочала вживати активних дій щодо реалізації свою права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача не наводить жодних доводів, що саме перешкоджало їй подати позов в межах процесуальних строків, передбачених КАС України, а саме, з моменту набрання чинності Постанови №168 (28.02.2022) до звільнення з Центру пробації (28.11.2022) та більше 1 місяця після звільнення. Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необгрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав вимоги та доводи поданого позову. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно із наказом ДУЦУ Х/о № 60 від 11.06.2010 гр. ОСОБА_1 прийнято на службу до Державної установи "Центр пробації".

26 червня 2018 року, у відповідності до наказу ДУ "Центр Пробації" № 64/к, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу з 01 липня 2018 року.

28 листопада 2022 року згідно з наказом відповідача від 18.11.2022 № 619/к позивач звільнена зі служби.

Починаючи з 29 листопада 2022 року, згідно з наказом ДУ "Центр пробації" від 23.11.2022 № 639/к, позивача прийнято на посаду начальника Харківського районного відділу № 3 філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області.

У відповідності до наказу від 08.06.2023 року № 491/К позивача звільнено за статтею 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) з 09 червня 2023 року.

В позовній заяві представник позивача зазначила, що була співробітником Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України та має право на додаткову винагороду, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а саме: пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Втім, на порушення вказаної норми, накази про виплату додаткової винагороди не приймались, додаткова винагорода позивачу не виплачувалась. Після звільнення таку винагороду позивачу також не виплачено.

Не погодившись з вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" щодо невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 по 18.07.2022 включно та зобов`язання Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України повторно розглянути питання щодо прийняття наказу про призначення ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 18.07.2022 додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн щомісячно на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а також розглянути питання щодо нарахування та виплати на підставі цього наказу ОСОБА_1 винагороди в розмірі 30000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 по 18.07.2022 року, з урахуванням викладених в даному рішенні висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною першою статті 24 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" №2713-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року № 925/5.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом першим пункту 4 розділу І Порядку № 925/5 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено та триває до теперішнього часу.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, пунктом 1 якої (у первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

У подальшому, до пункту 1 Постанови №168 вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350 абзац перший пункту 1 Постанови №168 після слів "та поліцейським" доповнено словами "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно з додатком, до якого включено Харківську область.

З наведеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, зокрема особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Судовим розглядом встановлено, що 11 червня 2010 року позивача згідно з наказом ДУЦУ Х/о №60 від 11.06.2010 прийнято на службу до Державної установи "Центр пробації".

26 червня 2018 року у відповідності до наказу ДУ "Центр Пробації" №64/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу з 01 липня 2018 року

Починаючи з 29 листопада 2022 року, згідно з наказом ДУ "Центр Пробації" від 23.11.2022 №639/к позивача прийнято на посаду начальника Харківського районного відділу №3 філії Державної установи "Центр Пробації" в Харківській області.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у період з 01.03.2022 по 18.07.2022 в розмірі 30000,00 грн щомісячно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 року № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168", яка набула чинності 19.07.2022, внесені зміни до Постанови № 168, зокрема до пункту першого, а саме: 1) в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінити словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць; 2) доповнити пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Також п. 3 Постанови № 793 доповнено Постанову № 168 пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

При цьому, п. 2 Постанови № 793 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

З огляду на наведені приписи ч. 1 ст. 58 Конституції України та ч. 1 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" суд також дійшов висновку про неможливість застосування внесених Постановою № 793 змін з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2022 року №1146 Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, яка набула чинності 18.10.2022, внесені зміни до абзацу першого п. 1 Постанови № 168, зокрема, виключено слова, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), та (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

При цьому, п. 2 Постанови №1146 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 вересня 2022 року.

Отже відповідно до змін внесених Постановою №1146 до Постанови №168 позивач втратив право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 30000 грн., яка виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

При цьому, у період до 08.07.2022 Постанова №168 передбачала виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень саме щомісячно, а не пропорційно в розрахунку на місяць.

Крім того, у період до 08.07.2022 Постанова №168 не ставила можливість виплати вказаної додаткової винагороди в залежність від установлених керівниками відповідних міністерств та державних органів порядку і умови виплати додаткової винагороди.

Оскільки в спірний період до 08.07.2022 Постанова №168 визначала певний розмір та умови виплати цієї додаткової винагороди відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди може свідчити про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права на таку винагороду.

Отже, Постановою №168 передбачено право позивача на отримання додаткової винагороди під час дії воєнного стану. При цьому, з огляду на вищевказані редакції Постанови №168, у період з 06.03.2022 по 07.07.2022 (включно) розмір додаткової винагороди, зокрема для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, був фіксованим та становив 30000 гривень щомісячно. Проте, у період з 08.07.2022 (день набрання чинності Постановою № 794) по 18.07.2022 року розмір такої винагороди становив 30000 грн та виплачувався пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. З 19.07.2022 (день набрання чинності Постановою № 793) по 17.10.2022 додаткова винагорода виплачувалась у розмірі до 30000 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, а порядок і умови її виплати мають визначатися керівником відповідного органу.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття наказу про призначення позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн щомісячно на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а також розглянути питання щодо нарахування та виплати на підставі цього наказу винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно, починаючи з 01.03.2022, з урахуванням викладених в даному рішенні висновків суду.

Стосовно доводів апелянта про те, що право на отримання додаткової винагороди мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які саме несуть службу в органах та установах зазначеної Служби, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття "несення служби", яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожне поняттю "проходження служби". Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому положення пункту 1 Постанови №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.

Тобто, Постанова № 168 (у редакції постанови від 22 березня 2022 року) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 02 листопада 2023 року у справі № 160/11851/22, від 18 січня 2024 року у справі №200/297/23, які враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Стосовно доводів відповідача про пропущення позивачем строків звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в апеляційній скарзі апелянт наполягав на пропущенні позивачем місячного строку звернення до суду визначеного ч.5 ст. 122 КАС України, зазначивши, що позивач допустив пасивну поведінку не скориставшись своїм правом на звернення до суду.

Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає, що стягнення належного позивачу грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо питання застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у правовідносинах про виплату співробітнику ССО передбаченої Постановою №168 додаткової грошової винагороди, яка полягає у тому, що вказана норма процесуального закону не підлягає застосуванню при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовами цієї категорії, якщо спірні правовідносини виникли до 19 липня 2022 року.

Рішення Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у зразковій справі набрало законної сили 20 вересня 2023 року на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду, якою це рішення залишено без змін.

Колегія суддів зазначає, що спір у даній справі не відповідає усім ознакам типової справи, визначених Верховним Судом у рішенні 06 квітня 2023 року, вищенаведені висновки щодо застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на їх подібність.

Окрім того, згідно з пунктом 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

27 червня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", пунктом 1 якої встановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, позивач звертаючись 18 серпня 2023 року до адміністративного суду з позовом до ДУ "Центр пробації" щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 01 березня 2022 року по 18 липня 2022 року, не пропустив строк звернення до суду з цими позовними вимогами.

Посилання відповідача на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 27.02.2023 у справі №560/8394/21, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правовідносини, що склались у даній справі не є релевантними до предмету даного спору.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 по справі № 520/22594/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило Л.В. Мельнікова