Справа № 240/32967/23
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/32967/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка виражається у не виключенні періоду страхового стажу, набутого на території Латвійської Республіки, та заробітної плати за період з 01.07.1985 по 31.12.1990;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виключити з обрахунку розміру пенсії стаж, набутий на території Латвійської Республіки, за періоди: з 03.09.1980 по 14.11.1983, з 01.12.1983 по 21.01.1985, з 01.07.1986 по 13.01.1989, з 13.06.1989 по 04.06.1990, з 04.09.1990 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 09.06.1992, з 17.06.1992 по 31.12.1995, з 01.12.1996 по 31.12.1996 з обрахунку пенсії за віком відповідно до положень ч.3 ст.16 Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення №428_010 від 11.06.1999 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виключити заробітну плату за період з 01.07.1985 по 31.12.1990 під час обрахунку пенсії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що бездіяльність відповідача, яка виражається у не виключенні її періоду страхового стажу, набутого на території Латвійської Республіки та заробітної плати за період з 01.07.1985 по 31.12.1990, є протиправною та такою, що порушує право позивача на належний їй розмір пенсії.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що за матеріалами пенсійної справи, а саме: записів трудової книжки, у період з 03.09.1980 по 14.11.1983, з 01.12.1983 по 21.01.1985, з 01.07.1986 по 13.01.1989, з 13.06.1989 по 04.06.1990, з 04.09.1990 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 09.06.1992 та з 17.06.1992 по 04.05.1998 позивач працював на території Латвійської Республіки. Враховуючи вимоги Договору між Україною і Латвією, при призначенні пенсії Позивачу, період роботи на території Латвії до 1 січня 1991 року враховано для визначення права на пенсійне забезпечення та для розрахунку розміру пенсії. Період роботи з 01.01.1991 до 09.06.1992 та з 17.06.1992 до 04.05.1998, що становить 07 років 03 місяці 27 днів на території Латвії, зараховано лише для визначення права для призначення пенсії в Україні. Відмітив, що страховий стаж позивача включно із періодом роботи на території Латвії становить 44 роки 02 місяці 06 днів. За матеріалами пенсійної справи, страховий стаж позивача, який враховано для обчислення розміру пенсії становить 36 років 10 місяців 9 днів, за виключенням періоду роботи на території Латвії після 01 січня 1991 (7 років 3 місяці 27 днів), відповідно до вимог чинного законодавства. Іншого чинним законодавством не передбачено. Відповідач вважає позов необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначає позивач, під час призначення їй пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області були враховані наступні періоди стажу роботи в Латвійській Республіці: з 03.09.1980 по 14.11.1983, з 01.12.1983 по 21.01.1985, з 01.07.1986 по 13.01.1989, з 13.06.1989 по 04.06.1990, з 04.09.1990 по 31.12. 1990, з 01.01.1991 по 09.06.1992 , 17.06.1992 по 31.12.1995, з 01.12.1996 по 31.12.1996, у зв`язку з чим, на її думку, Пенсійним фондом Латвійської Республіки була зменшена отримувана сума пенсії.

12.03.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою (зареєстрованою в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області за вх. №24840/Т-0600-23 від 26.06.2023), в якій просила:

- виключити з обрахунку розміру її пенсії стаж, набутий на території Латвійської Республіки, за періоди: з 03.09.1980 по 14.11.1983, з 01.12.1983 по 21.01.1985, з 01,07.1986 по 13.01.1989, з 13.06.1989 по 04.06.1990, з 04.09.І990 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 09.06.1992, 17.06.1992 по 31.12.1995, з 01.12.1996 по 31.12.1996 з обрахунку її пенсії за віком відповідно до положень ч. 3 ст. 16 Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення №428_010 від 11.06.1999 року.

Листом від 24.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні заяви відмовлено. Причиною відмови зазначено наступне: "Якщо право па пенсію згідно із законодавством Сторін виникає тільки в результаті підсумування періодів страхування, набутих згідно із законодавством обох Сторін, кожна сторона обчислює і виплачує відповідно до страхового стажу, набутого на її території".

Також, позивач зазначила, що 07.04.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою (зареєстрованою в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області за вх. №17510/Т-0600-23 від 30.04.2023), у якій просила:

- провести їй перерахунок пенсії із виключенням заробітної плати до 01.07.2000 року за період з 01.07.1985 року по 31.12.1990 року;

- провести перерахунок пенсії із виключенням (оптимізацією) з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії 44 місяці страхового стажу за період 01.05.2006 року по 31.12.2009 року.

Листом від 25.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначено, що заробітну плату за період з 01.05.2006 по 31.12.2009 виключено, однак, період заробітної плати з 01.07.1985 по 31.12.1990 не виключено.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка виражається у не виключенні періоду страхового стажу, набутого нею на території Латвійської Республіки та заробітної плати за період з 01.07.1985 по 31.12.1990, протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, установлені законодавчими нормами.

Закон України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Абзацами 2-3 частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1).

Згідно приписів пункту 1.1. розділу І Порядку №22-1 заява про перерахунок пенсії, (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Додаток 1 до Порядку №22-1 містить зразок заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Розділ IV Порядку №22-1 регулює порядок приймання, оформлення та розгляд документів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Абзацами 2-3 пункту 4.2 Порядку №22-1 унормовано, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви, підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Отже, наведе свідчить про те, що для проведення перерахунку пенсії заявник повинен звернутися до територіального органу із заявою, встановленого Порядком №22-1 зразка. При цьому рішення щодо перерахунку пенсії оформляється у формі рішення, а не листом органу, що призначає, здійснює перерахунок пенсії.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 59 Закону 1058 визначено, що органами управління Пенсійного фонду є правління та виконавча дирекція Пенсійного фонду.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1058, виконавчими органами правління Пенсійного фонду є виконавча дирекція Пенсійного фонду та підвідомчі їй територіальні органи.

Виконавча дирекція Пенсійного фонду є постійно діючим виконавчим органом, організовує та забезпечує виконання рішень правління, діє від імені Пенсійного фонду в межах та в порядку, що визначаються його статутом та Положенням про виконавчу дирекцію Пенсійного фонду, і підзвітна правлінню Пенсійного фонду.

Територіальними органами виконавчої дирекції Пенсійного фонду є головні управління Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах. Головні управління та управління Пенсійного фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Територіальні органи створюються і діють на підставі Положення про територіальні органи Пенсійного фонду, затвердженого правлінням Пенсійного фонду.

Отже, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є територіальним органом виконавчої дирекції Пенсійного фонду у розумінні статті 63 Закону № 1058.

Частиною другою встановлено обов`язки відповідача як територіального органу виконавчої дирекції Пенсійного фонду, зокрема:

10) надавати відповідно до закону на вимогу застрахованої особи інформацію, що міститься на її персональній обліковій картці в системі персоніфікованого обліку;

11) письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду;

13) надавати безоплатно страхувальникам і застрахованим особам в усній та письмовій формі, а також через засоби масової інформації консультації з питань застосування законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, роз`яснювати їхні права, обов`язки і відповідальність, порядок сплати страхових внесків, заповнення звітності та інші питання відповідно до цього Закону.

Тобто, відповідач наділений всіма необхідними повноваженнями для здійснення розрахунку пенсії позивача із дотриманням норм чинного законодавства України. Крім того, відповідач має встановлений законом обов`язок роз`яснити позивачу його права щодо обчислення пенсії, а також, у випадку зменшення розміру пенсії після проведеного перерахунку виплачувати пенсію в раніше встановленому розмірі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/1331/23.

З матеріалів пенсійної справи позивача слідує, що під час призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області були враховані наступні періоди стажу роботи в Латвійській Республіці: з 03.09.1980 по 14.11.1983, з 01.12.1983 по 21.01.1985, з 01.07.1986 по 13.01.1989, з 13.06.1989 по 04.06.1990, з 04.09.1990 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 09.06.1992 , 17.06.1992 по 31.12.1995, з 01.12.1996 по 31.12.1996.

12.03.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою (зареєстрованою в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області за вх. №24840/Т-0600-23 від 26.06.2023), в якій просила: виключити з обрахунку розміру її пенсії стаж, набутий на території Латвійської Республіки, за періоди: з 03.09.1980 по 14.11.1983, з 01.12.1983 по 21.01.1985, з 01.07.1986 по 13.01.1989, з 13.06.1989 по 04.06.1990, з 04.09.1990 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 09.06.1992, 17.06.1992 по 31.12.1995, з 01.12.1996 по 31.12.1996 з обрахунку її пенсії за віком відповідно до положень ч. 3 ст. 16 Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення №428_010 від 11.06.1999 року.

За результатом розгляду такої заяви, листом від 24.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області у задоволенні заяви відмовлено. Причиною відмови зазначено наступне: "Якщо право па пенсію згідно із законодавством Сторін виникає тільки в результаті підсумування періодів страхування, набутих згідно із законодавством обох Сторін, кожна сторона обчислює і виплачує відповідно до страхового стажу, набутого на її території".

07.04.2023 позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (зареєстрованою в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області за вх. №17510/Т-0600-23 від 30.04.2023), у якій просила: провести їй перерахунок пенсії із виключенням заробітної плати до 01.07.2000 року за період з 01.07.1985 року по 31.12.1990 року, провести перерахунок пенсії із виключенням (оптимізацією) з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії 44 місяці страхового стажу за період 01.05.2006 року по 31.12.2009 року.

Листом від 29.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначено, що для обчислення пенсії враховано заробітну плату з 01.07.1985 по 31.01.1989, з 01.06.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 30.06.1990, з 01.09.1990 по 31.12.1990 - на підставі довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.06.2011 - за даними системи персоніфікованого обліку. Згідно поданих документів для призначення пенсії враховані всі періоди трудової діяльності.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку, що відповідач, розглядаючи вказані заяви позивача, не дотримався свого законного обов`язку щодо інформування позивача щодо виключення з обрахунку розміру пенсії її стажу, набутого на території Латвійської Республіки, відповідно до положень ч.3 ст.16 Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення №428_010 від 11.06.1999 року, а також щодо виключення заробітної плати за період з 01.07.1985 по 31.12.1990 під час обрахунку її пенсії.

Відповідачем не роз`яснено наслідки впливу на розмір пенсії позивача у випадку виключення з обрахунку розміру її стажу, набутого на території Латвійської Республіки, відповідно до положень ч.3 ст.16 Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення №428_010 від 11.06.1999 року, а також виключення заробітної плати за період з 01.07.1985 по 31.12.1990, в тому числі, наявності/відсутності права на пенсію, зміни її матеріального становища у разі такого виключення.

Таким чином, відповідач своїми діями не забезпечив виконання покладених на нього завдань, встановлених нормами чинного законодавства.

Відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) підлягають застосуванню судами як джерела права.

Суд вважає, що відповідачем не дотримано принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

В рішенні від 26.06.2014 в справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52).

Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (рішення ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (рішення ЄСПЛ у справі «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

Отже йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Також, у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Окрім того, і за приписамист.13 Конвенції про захистправлюдини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29травня 2018року у справі №800/341/17 (9991/944/12)і від 12листопада 2019року у справі №9901/21/19зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що належними є способи захисту, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який забезпечує виконання її приписів. Визначення ефективного судового захисту пов`язане з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, суд дійшов до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви позивача від 12.03.2023 стосовно виключення з обрахунку розміру пенсії стажу, набутого нею на території Латвійської Республіки та заяви від 07.04.2023 про перерахунок пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 12.03.2023 стосовно виключення з обрахунку розміру пенсії стажу, набутого нею на території Латвійської Республіки та заяву від 07.04.2023 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ЄДРПОУ: ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.03.2023 стосовно виключення з обрахунку розміру пенсії стажу, набутого нею на території Латвійської Республіки та заяви від 07.04.2023 щодо перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2023 щодо виключення з обрахунку розміру пенсії стажу, набутого нею на території Латвійської Республіки та заяву від 07.04.2023 щодо перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 липня 2024 року.

Суддя Р.М.Шимонович